КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа № 359/8163/17                                                                               Головуючий у І інстанції - Журавський В.В.
апеляційне провадження № 22-ц/824/14503/2019                                     Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
24 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,
за участю секретаря  Покраси В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тре`тя особа Бориспільська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку майна, а також за зустрічними позовами ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості майна, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості майна, -
  
                                                                          встановив:
В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 54 років помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина, право на яку заявили його дочка ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 Позивач проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, починаючи з серпня 2008 року. З цього часу між ними започаткувались дружні та теплі стосунки, почуття поваги та довіри один до одного, бажання проживати разом, мати дітей, вести спільне господарство, побут, прикладати трудових зусиль з метою одержання доходу для створення та наповнення спільного сімейного бюджету, набуття спільного майна у майбутньому. 19 серпня 2004 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3210500000:11:004:0014, площею 0,087 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1 . З 21 квітня 2009 року на вказаній земельній ділянці розпочалось будівництво житлового будинку. Тому позивач вважає, що земельна ділянка та незавершений будівництвом житловий будинок є об`єктами спільної сумісної власності її та ОСОБА_4 . Крім цього, наприкінці 2008 року ОСОБА_4 почав важко хворіти, йому було встановлено сахарний діабет, тип 2, важка форма, стадія декомпенсації, діабетична гіпертонічна енцефалопатія 2 стадії, діабетична полінейропатія, гіпертонічна хвороба 2 стадії, хронічний вірусний гепатит «С». У зв`язку з цим, з початку 2014 року по день смерті ОСОБА_4 сім`я існувала за грошові кошти, отримані саме позивачем. За період проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 також придбали транспортні засоби: марки «Man», державний номер НОМЕР_1 , марки «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 . Тому ОСОБА_1 просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у період з серпня 2008 року по день його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати право спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, які були використані в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 0,087 га з кадастровим номером 3210500000:11:004:0014, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується по АДРЕСА_1 , на вантажний транспортний засіб марки «MAN», державний номер НОМЕР_1 , на вантажний бортовий малотоннажний транспортний засіб марки «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 , а також в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку в будівельних матеріалах та конструктивних елементах, які були використані в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , право власності на Ѕ частку в земельній ділянці площею 0,087 га з кадастровим номером 3210500000:11:004:0014, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується по АДРЕСА_1 , а також право власності на Ѕ частку вантажного транспортного засобу марки «MAN», державний номер НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частку вантажного бортового малотоннажного транспортного засобу марки «ГАЗ», державний номер НОМЕР_2 .
В ході підготовчого провадження ОСОБА_5 та ОСОБА_3 пред`явили зустрічні позови, які обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер відповідно батько та син відповідачів. За час свого життя ОСОБА_4 не склав заповіту як особистого розпорядження на випадок своєї смерті. Тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони у встановленому законом порядку прийняли спадщину. Крім них, заяву про прийняття спадщини також подала ОСОБА_1 як спадкоємець четвертої черги за законом. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з рухомого та нерухомого майна: земельна ділянка площею 0,087 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку з кадастровим номером 3210500000:11:004:0014, яка розташовується в АДРЕСА_1 ; об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «Man», модель - L 200, тип - загальний вантажний бортовий-тентований, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; автомобіль марки «ГАЗ», модель - 3302, тип - вантажний бортовий малотоннажний - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказане майно є предметом спору за первісним позовом. Крім цього, 06 липня 2017 року ОСОБА_1 здійснила перереєстрацію автомобіля марки «Volkswagen», модель - Golf Plus, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на користь іншої особи. Вказаний автомобіль належав ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, тому вона розпорядилась автомобілем на власний розсуд. Тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію вартості автомобіля марки «Volkswagen», модель - Golf Plus, реєстраційний номер НОМЕР_3 , у розмірі по 78085 гривень.
      Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 рокупервісний позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_1 однією сім`єю без укладення шлюбу в період часу з серпня 2008 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.Визнано за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності з ОСОБА_4 на вантажний транспортний засіб марки МАN, модель L2000, державний номер НОМЕР_1 . Визнано за ОСОБА_1 право спільної сумісної власності з ОСОБА_4 на вантажний бортовий малотонажний транспортний засіб марки ГАЗ, модель 3302, державний номер НОМЕР_2 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на 1/2 частку вантажного транспортного засобу марки МАN, модель L2000, державний номер НОМЕР_1 .Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на 1/2 частку вантажного бортового малотоннажного транспортного засобу марки ГАЗ, модель 3302, державний номер НОМЕР_2 . В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
            Зустрічні позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 78085 грн. грошової компенсації за ј частину відчуженого нею об`єкту спадкового майна - автомобіля марки «Volkswagen», модель - Golf Plus, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1 вважає, що вказане судове рішення, в частині якого відмовлено в задоволенні позовних вимог та в частині задоволення зустрічних вимог не ґрунтується на вимогах закону, фактичних обставинах справи, наслідком чого є порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. 
    Апеляційну скаргу про порушення судом норм процесуального права мотивувала тим, що зустрічні позови про стягнення грошової компенсації вартості майна прийняті судом у порушення, встановленого ст. 193 ЦПК України строку та його вимоги не взаємопов`язані із вимогами первинними та не підлягали розгляду.
            Зустрічні вимоги задоволенню не підлягали, оскільки автомобіль марки «Volkswagen», модель - Golf Plus, реєстраційний номер НОМЕР_3 у відповідності до реєстраційних документів ніколи не належав ОСОБА_4 та не є об`єктом спільної сумісної власності.
            Крім того відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання права власності на 1/2 частку в будівельних матеріалах та конструктивних елементах, які були використані в процесі будівництва та 1/2 частку земельної ділянки, суд не взяв до уваги надані ОСОБА_1 належні докази щодо будівельних матеріалів та конструктивних елементів.
            Таким чином рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні зустрічних вимог і задоволення вимог первісного позову про визнання права власності на 1/2 частку в будівельних матеріалах та конструктивних елементах, які були використані в процесі будівництва та 1/2 частку земельної ділянки.
            Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , (Копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 (т.1 а.с.11)), який в період з серпня 2008 року по день його смерті, проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , що підтверджується показами, допитаних в судовому засіданні свідків та іншими матеріалами справи. 
Факт проживання позивача з ОСОБА_4 також не заперечувався відповідачами по справі.
            За період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю, а саме в 2015 та 2016 роках були придбані транспортні засоби: автомобіль марки «Man», модель - L 200, тип - загальний вантажний бортовий-тентований, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки «ГАЗ», модель - 3302, тип - вантажний бортовий малотонажний - В, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказана обставина підтверджуються копіями свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (т.1 а.с.63-63 зворот, а.с.64 - 64 зворот).
Сторони по справі не надали жодного доказу на підтвердження того, що вказані транспортні засоби були придбані за особисті кошти ОСОБА_1 чи ОСОБА_4 .
            Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_1 однією сім`єю без укладення шлюбу в період часу з серпня 2008 року до 11 травня 2017 року, суд відповідно до вимог ст..ст. 63, ч. ч. 1,2 ст. 74 СК України визнавза ОСОБА_1 право спільної сумісної власності з ОСОБА_4 на вантажний транспортний засіб марки МАN, модель L2000, державний номер НОМЕР_1 ., на вантажний бортовий малотонажний транспортний засіб марки ГАЗ, модель 3302, державний номер НОМЕР_2 . та визнано за  ОСОБА_1 зв`язку з цим в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя право власності на 1/2 частку цих автомобілів.
Також судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2004 року ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку площею 0,087 га з кадастровим номером з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, що розташовується по АДРЕСА_1 , використавши таким чином своє право на приватизацію, що підтверджується копією державного акту серії ЯБ №014721, виданого на його ім`я (т.1 а.с.13).
Водночас, як вбачається з матеріалів цивільної справи, зокрема витягу з рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №452 від 09 серпня 2005 року про надання дозволу ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.14), рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради №289 від 24 березня 2009 року «Про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарчих споруд гр. ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.15), повідомлення про початок виконання будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл (т.1 а.с.16), копії будівельного паспорту на будівництво житлового будинку та господарчих споруд по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.17-33), проекту індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1 а.с.34-42), на даній земельній ділянці розташовується домоволодіння.
В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано у встановленому законом порядку. Тому, спірний житловий будинок є об`єктом незавершеного будівництва.
При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на Ѕ частку в будівельних матеріалах та конструктивних елементах, які були використані в процесі будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Всупереч цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження переліку (кількості, вартості, часу придбання, джерела коштів для придбання) та самого факту придбання будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які були використані під час будівництва спірного об`єкта незавершеного будівництва.
У зв`язку з цим, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частку в будівельних матеріалах та конструктивних елементах, які були використані в процесі будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Зважаючи на те, що позивач не набула право власності на частку в нерухомому майні, яке розташовується на спірній земельній ділянці, вказана обставина свідчить, що до позивача не перейшло також і право власності на Ѕ частку в цій земельній ділянці.
Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є його дочка ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 - позивачі за зустрічним позовом.
З копії спадкової справи №176/2017, заведеної Бориспільською міською державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановленому законом порядку прийняли спадщину, що підтверджується відповідними заявами, поданими до нотаріальної контори (т.1 а.с.137,142).
Крім цього, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернулась також ОСОБА_1 (т.1 а.с.144).
З довідки територіального сервісного центру №3241 МВС України в Київській області від 12 грудня 2018 року у відповідь на адвокатський запит вбачається, що в період з 05 листопада 2011 року ОСОБА_1 належав автомобіль Volkswagen», модель - Golf Plus, реєстраційний номер НОМЕР_3 . 06 липня 2017 року даний автомобіль був перереєстрований на іншого власника на підставі договору купівлі-продажу (т.2 а.с.9).
Враховуючи, ту обставину, що судом встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 2008 року по 11 травня 2017 року. Таким чином, автомобіль марки «Volkswagen»,  модель - Golf Plus, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на час смерті ОСОБА_4 був об`єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_1 .
Тому, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_4 мали право власності на вказаний автомобіль у рівних частках, тобто по Ѕ частині.
Зважаючи на те, що на час смерті ОСОБА_4 йому належала на праві спільної власності Ѕ частка в даному автомобілі. Тому, права та обов`язки на таке майно ввійшли до складу спадщини, яку прийняли ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Всупереч цьому, ОСОБА_1 розпорядилася автомобілем марки «Volkswagen», модель - Golf Plus, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на власний розсуд шляхом відчуження його на користь іншого власника за договором купівлі-продажу від 06 липня 2017 року.
Саме у такий спосіб ОСОБА_1 порушила право відповідачів як спадкоємців прав та обов`язків ОСОБА_4 здійснити право на спадкування по ј частині цього автомобіля, а за відсутності останнього спадкоємці мають право на грошову компенсацію відповідної частки цього автомобілю. 
Зі звіту автотоварознавчого дослідження, колісного транспортного засобу автомобіля марки «Volkswagen Golf Plus», номерний знак НОМЕР_3 , ринкова вартість автомобіля станом на 06 липня 2017 року, тобто на час його відчуження ОСОБА_1 , становить 312340 гривень (т.2 а.с.12-40).
З огляду на це, суд вважав, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить стягнути компенсацію вартості по ј частки в цьому автомобілі, тобто по 78085 гривень на корить кожного з відповідачів (312340 / ј ).
            Такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону лише в частині відмови у задоволенні первісних вимог про визнання права власності на 1/2 частку в будівельних матеріалах та конструктивних елементах, які були використані в процесі будівництва та 1/2 частку земельної ділянки.
            З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2010 року ОСОБА_4 (замовник) уклав з ВАТ «ПМК-13» (виконавець) договір підряду.
Розділом 1 цього договору замовник доручив виконавцю виконати роботи  з будівництва житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 (Т 2 а.с. 116-118), згідно смети по будівництву (а.с.119-123), яка містить кількість виконаних робіт та їх вартість. 
            Згідно акту № 1 здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 124) виконані будівельно-монтажні роботи на суму 467890,10 грн. в т.ч. ПДВ 77981,68 грн.
            У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними і дані норми поширюються на дані правовідносини.
Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.
Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.
Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на надані  ОСОБА_6 докази будівельних матеріалів та їх вартість, що зазначені в сметі будівельних робіт (а.с. 119-123) та прийшов до помилкового висновку про часткову відмову у задоволенні первісних вимог.
Таким чином за наявності уОСОБА_1 права на Ѕ частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.. 120 ЗК України до неї також переходить Ѕ частини земельної ділянки, на якій цей будинок знаходиться.
За таких обставин в цій частині апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Проте в іншій частині, в частині відмови у задоволенні зустрічного позову апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як на підставу для відмову у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що автомобіль марки «Volkswagen Golf Plus», номерний знак НОМЕР_3 є її особистою власністю, оскільки був куплений за особисті кошти, проте належними доказами дані обставини не підтверджені, в зв`язку з чим дакі доводи не приймаються судом до уваги. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 року в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Бориспільська міська державна нотаріальна контора про визнання права власності на Ѕ частину будівельних матеріалів скасувати.
Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в порядку поділу спільної сумісної власності  подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які були використані в процесі будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 .
В решті рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач                                                      В.В. Гуль
 
Судді                                                                         Л.П. Сушко
 
                                                                                   О.І. Сліпченко