ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 212/9037/19(2-а/212/12/20)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,       
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Сержанта поліції Полку патрульної поліції  в м. Кривий Ріг Управління  патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Щукіна Валерія Анатолійовича на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.01.2020 ( суддя першої інстанції Дехта Р.В.) в адміністративній справі №212/9037/19(2-а/212/12/20) за позовом   ОСОБА_1   до  Сержанта поліції Полку патрульної поліції  в м. Кривий Ріг Управління  патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Щукіна Валерія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Сержанта поліції Полку патрульної поліції  в м. Кривий Ріг Управління  патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Щукіна Валерія Анатолійовича, в якому просив скасувати постанову  серії ЕАК №1629167 від 16.10.2019 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. 00 коп.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 16.10.2019 року відповідачем було винесено постанову серії ЕАК №1629167 зі змісту якої вбачається, що водій ОСОБА_1 16.10.2019 року о 09:13 год. керуючи транспортним засобом, номерний знак НОМЕР_1 , в режимі маршрутного таксі на маршруті 214 порушив п.21.1 ПДР України. З постановою ОСОБА_1 не згодний, правопорушення не вчиняв, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчать про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 121-2 КУпАП. До того ж, відповідач не надав жодних доказів того, що в ТЗ д.н.з. НОМЕР_1 знаходилась понад нормова кількість пасажирів, відсутня фото фіксація перерахунку кількості пасажирів, відсутні показання свідків.  Також позивач не був ознайомлений з відеозаписом, що міститься в матеріалах справи. Системний аналіз положень Кодексу України про адміністративні правопорушення  дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Також при винесенні постанови не були враховані вимоги ст.268 КУпАП, а саме ОСОБА_1 був позбавлений права на юридичну допомогу. Таким чином, дії інспектора щодо розгляду справи позивача є протиправними, а відтак винесена постанова є незаконною та необґрунтованою.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.01.2020 позов задоволено.
Сержант поліції Полку патрульної поліції  в м. Кривий Ріг Управління  патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Щукін В. А. не погодившись з рішенням суду звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повністю.
Обґрунтовуючи доводи своєї скарги, апелянт посилається на те, що під час винесення оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом та з огляду на встановлений факт скоєного правопорушення, обґрунтовано виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Позивач не скористався своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа судом апеляційної інстанції    розглянута    без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1  ст. 311 КАС України  у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 16.10.2019 року сержантом ППП в м. Кривий Ріг УПП Дніпропетровської області, Щукіним Валерієм Анатолійовичем винесено постанову серії ЕАК №1629167 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення із накладанням штрафу в розмірі 170 грн. 00  коп.
Так в постанові зазначено, що 16.10.2019 року об 09:13 ОСОБА_1 рухався по пр. 200-річчя Кривого Рогу, 24 в м. Кривому Розі, при цьому перевозив пасажирів понад максимальну кількість, визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, чим порушив п.21.1  Правил дорожнього руху  України, у зв`язку з чим зазначеною постановою у справі про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Вирішуючи справу, суд виходив з того, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість  притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 121-2 КУпАП перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.21.1  Правил  дорожнього руху України, затверджених постановою  Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.
При цьому, Правила дорожнього руху встановлюють вимоги до пасажирів, які повинні, зокрема: сидіти або стояти (якщо це передбачено конструкцією транспортного засобу) в призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху (п.5.2 ПДР).
Крім того, згідно п.27 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, у салоні автобуса розміщується така інформація, зокрема: загальна пасажиромісткість із зазначенням окремо кількості місць для сидіння пасажирів.
В розумінні цих Правил пасажиромісткість - передбачена технічною характеристикою транспортного засобу та визначена у реєстраційних документах кількість місць для перевезення пасажирів у транспортному засобі.
Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту і Правила дорожнього руху визначають, що транспортні засоби, які використовуються для перевезення пасажирів, повинні відповідати вимогам безпеки, охорони праці та  екології, державним стандартам, мати відповідну ліцензійну картку, знаходитися в належному технічному і санітарному стані і бути укомплектованими відповідно до вимог Правил дорожнього руху.
Отже, кількість пасажирських сидячих і стоячих місць вказана в реєстраційних документах транспортного засобу і залежить від моделі самого транспортного засобу.
Перевезення водіями транспортних засобів пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу, є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 121-2 КУпАП.
У свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік джерел яких наведено в ст.251 КУпАП.
Частиною 2  ст. 77 КАС України  передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
В порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем  ПДР, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.
Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить зазначення ні кількість місць, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу, яким керував позивач у момент його зупинки відповідачем, ні фактичну кількість пасажирів, які знаходилися в транспортному засобі в момент його зупинки.
Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх висновків про наявність порушення позивачем п.21.1 Правил дорожнього руху.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи, що обов`язок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо недоведеності відповідачем під час судового розгляду справи правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-2 КУпАП, у зв`язку з чим вказав на наявність підстав для його скасування та задоволення позову.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
Керуючись статтями     272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Сержанта поліції Полку патрульної поліції  в м. Кривий Ріг Управління  патрульної поліції Дніпропетровської області Департаменту патрульної поліції Щукіна Валерія Анатолійовича залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.01.2020 в адміністративній справі №212/9037/19(2-а/212/12/20)  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили та відповідно до ч.3 ст.272, ст.286 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складений 13 лютого 2020 року.    

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва