ф
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року 
Київ
справа №0540/5961/18-а
адміністративне провадження №К/9901/10709/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г., 
суддів - Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року (суддя Толстолуцька   М.   М.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року (судді: Блохін   А.   А., Сіваченко   І.   В., Шишов   О.   О.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області, Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Донецькій області (відповідач 1), Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (відповідач 2), Головного управління Національної поліції у Донецькій області (відповідач 3), в якій просив: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області № 15 о/с від 20 червня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ; поновити ОСОБА_1 , капітана міліції, на посаді начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області з 21 червня 2018 року; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15 травня 2018 року як працівника міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, у відповідності до вимог п. 9, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію" та прийняти відповідне рішення; зобов`язати Слов`янський міський відділ (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу з 21 червня 2018 року до постановлення судового рішення; звернути до негайного виконання судове рішення у цій справі в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний наказ про його звільнення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки, незважаючи на його бажання проходити в подальшому службу в Національній поліції, та те, що він є атестованим працівником міліції його було звільнено у запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). Позивач також зауважив суду, що після поновлення його на службі 13 квітня 2018 року він одразу повідомив про своє бажання проходити службу в Національній поліції співробітникам СКЗ Слов`янського відділу поліції та 15 травня 2018 року відправив рапорт з цього приводу на адресу начальника Національної поліції Донецької області. При цьому, направити таке повідомлення упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» він не мав можливості, оскільки відносно нього здійснювалось незаконне кримінальне переслідування та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що підтверджується судовим рішенням по справі № 805/861/18-а.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що відбулась ліквідація Слов`янського МВ ГУМВС України в Донецькій області (з обслуговування м. Слов`янськ та Слов`янського району), тому відповідачем правомірно (на виконання вимог трудового законодавства) було направлено попередження позивачу про наступне вивільнення. Також суди дійшли висновку, що небажання особи брати участь у конкурсі на заміщення вакантних посад для служби у лавах Національної поліції за умови, що такий порядок вступу на службу в органах поліції передбачений нормами чинного законодавства, не може бути підставою для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача та відповідно - його поновлення на посаді.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі скаржник вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувані рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Скаржник вважає, що відповідачем всупереч вимогам статті 49-2 КЗпП України не були запропоновані посади в органах Національної поліції. 
На думку скаржника висновки судів попередніх інстанцій суперечать правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18 березня 2018 року у справі №821/3732/15-а. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
На переконання скаржника, основні завдання та функції держави, які покладались на міліцію та поліцію є тотожними, тобто фактично відбулась реорганізація державної установи.
Скаржник не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю.
Позиція інших учасників справи.
Від відповідача до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача, а оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.
Відповідач не заявляв клопотання про розгляд справи за його участю.
Рух касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, касаційне провадження №К/9901/10709/19 (адміністративна справа №0540/5961/18-а) визначено колегію суддів Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду для розгляду даної касаційної скарги у наступному складі: судді - доповідача - Стрелець   Т.   Г., суддів: Білоуса О.   В., Желтобрюх   І.   Л. 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року № 796/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Стрелець   Т.   Г.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено наступний склад суду: судді - доповідача Загороднюка   А.   Г., суддів: Єресько   Л.   О., Соколова   В.   М.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 27 лютого 2020 року зазначену адміністративну справу призначив до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи.
Позивач проходив службу у Слов`янському МВ ГУМВС України в Донецькій області на посаді начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району). Звільнений наказом ГУМВС України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року № 385 о/с у запас за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою КМУ від 29 липня 1991 року № 114.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУМВС України в Донецькій області, Слов`янського міського відділу ( з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) ГУМВС України в Донецькій області - задоволено повністю. Наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06 листопада 2015 року № 385 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ визнано протиправним та скасовано. ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янська та Слов`янського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області з 07 листопада 2015 року.
Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 червня 2018 року апеляційну скаргу ГУМВС України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а - залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янська та Слов`янського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а - задоволено частково. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі №805/861/18-а змінено. В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а цифри «171247,05 грн» змінено на « 122247,45 грн.» У абзаці п`ятому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а цифри " 6147,33 грн." змінено на " 4 388,37 грн.". В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а - залишено без змін.
Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що на виконання зазначеного рішення суду позивача поновлено на посаді.
20 квітня 2018 року позивачу вручено попередження про наступне вивільнення , у якому, зокрема, зазначено, що через 2 місяці за умови відсутності вакантних посад, що відповідають його освітньо-кваліфікаційному рівню та набутому фаху або при відмові від запропонованих посад його буде звільнено із посади начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Слов`янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області.
Одночасно з цим позивач був повідомлений, що прийом на службу в Національну поліцію здійснюється виключно до наказу МВС України від 25 грудня 2015 року №   1631 «Про організацію добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських». Наказом Національної поліції України або керівника відповідального органу поліції та/або призначити на відповідну вакантну посаду оголошується конкурс, який проводиться відповідною поліцейською поліцією.
Інформацію про проведення конкурсу оприлюднюються на офіційному веб -  порталі центрального органу управління поліції, відповідального територіального органу (закладу, установи) поліції, на якому зазначається місцезнаходження поліцейської комісії, назва вакантної посади, перелік документів необхідних для участі в конкурсі, та строк їх подання, дата і місце проведення конкурсу та інше.
Особа, яка виявила бажання взяти участь у конкурсі, подає заяву про участь у конкурсі та інші документи, які визначені статтею 54 Закону України «Про Національну поліцію».
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем обов`язок по здійсненню попередження про майбутнє звільнення через скорочення штатів виконано у повному обсязі.
Верховний Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що відповідачем не були запропоновані посади в органах Національної поліції. Оскільки відповідно до статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Повноваження Міністра внутрішніх справ України у відносинах з поліцією визначені ст.16 цього Закону, до яких вирішення питання щодо призначення осіб на посади працівників поліції не віднесено.
Відповідно до вимог пункту 1 статті 22 Закону № 580-УІІІ безпосередньо керівник поліції приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.
Таким чином, відповідач не наділений повноваженнями призначення осіб на посади поліцейських.
15 травня 2018 року позивачем на адресу начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області подано рапорт, у якому позивач просив прийняти його до Національної поліції та заявив про бажання проходити службу на аналогічній посаді.
У відповідь позивачу надано інформацію щодо порядку прийому на службу в національній поліції (лист від 29 травня 2018 року вих. № 139з/лк та від 11 червня 2018 року вих. № М-201/лк). У зазначених листах позивачеві, зокрема, повідомлено, що наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1385 скорочено всі штатні посади ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі посада начальника відділення розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Слов`янського відділу ГУМВС України в Донецькій області. При цьому, позивачеві повідомлено, що пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, до працівники міліції, як виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому орган (закладі, установі) поліції. Також, позивача поінформовано, що прийом на служу в Національну поліцію здійснюється виключно відповідно до наказу МВСУ України від 25 грудня 2015 року № 1631 "Про організацію добору (конкурсу) та просування по службі", яким передбачено проведення конкурсу на заміщення вакантних посад. Інформація про проведення конкурсу оприлюднюється на офіційному веб-порталі центрального органу управління відповідального територіального органу (закладу, установи) поліції, на якому зазначається (місцезнаходження поліцейської комісії, назва вакантної посади, перелік документів необхідних для участі в конкурсі, та строк їх подання, дата і місце проведення конкурсу (етапів конкурсу) та інше. Особа, яка виявила бажання взяти участь у конкурсі, подає заяву про участь у конкурсі та інші документи, які визначені статтею 54 Закону Україні "Про Національну поліцію". 
Для вступу на службу до Національної поліції згідно наданого рапорту позивачеві було рекомендовано слідкувати за оголошенням конкурсного відбору на офіційному веб-порталі.
Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 20 червня 2018 року № 15 о/с лк капітана міліції ОСОБА_1 (М-164241) - начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Слов`янського міського відділу (з обслуговування міста Слов`янськ та Слов`янського району) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановкою на військовий облік) за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) з 20 червня 2018 року.
Не погоджуючись із вказаним наказом про звільнення позивач звернувся до суду з цим позовом.
Релевантні джерела права та акти їх застосування.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною п`ятою статті 43 Конституції України визначено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 51    Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, у тому числі, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Частинами першою та другою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
Згідно зі статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом України від     20 грудня 1990 року №  565-XII "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення правовідносин.
Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (надалі - Положення №114):
Пунктом 10 встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Згідно із пунктом 24 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.
Так, відповідно до статті 18 вказаного Закону, порядок та умови проходження служби в міліції регламентується Положенням № 114, згідно з пунктом 8 якого дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться, зокрема у зв`язку зі скороченням штатів     - у разі відсутності можливості використання на службі.
Пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Пунктом 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до   "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-XI «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон №460-XI), яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) унесені зміни.
Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №460-XI передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначаються статтею 242 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року), відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Слов`янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області.
Як встановлено судами попередніх інстанцій на підставі досліджених під час розгляду справи доказів, на день набрання чинності Закону №580-VIII, а також створення Національної поліції України як юридичної особи, наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 73 о/с позивач був звільнений із органів внутрішніх справ та в подальшому поновлений на посаді (рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2018 року у справі № 805/861/18-а).
Наказом Головного управління МВС України в Донецькій області від 20 червня 2018   року № 15 о/с лк капітана міліції ОСОБА_1 (М-164241) звільнено у зв`язку з тим, що скорочено всі штатні посади органів МВС України, в тому числі і в Донецькій області.
Таким чином, звільнення позивача відбулось у зв`язку зі скороченням штатів
Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом МВС України від 06 листопада 2015 року №   1385 скорочено всі штатні посади ГУМВС України в Донецькій області, у тому числі посада начальника відділення розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Слов`янського відділу ГУМВС України в Донецькій області.
20 квітня 2018 року позивачу вручено попередження про наступне вивільнення, у якому, зокрема, зазначено, що через 2 місяці за умови відсутності вакантних посад, що відповідають його освітньо-кваліфікаційному рівню та набутому фаху або при відмові від запропонованих посад його буде звільнено із посади начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Слов`янського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області.
Одночасно з цим позивач був повідомлений, що прийом на службу в Національну поліцію здійснюється виключно до наказу МВС України від 25 грудня 2015 року №   1631 «Про організацію добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських». Наказом Національної поліції України або керівника відповідального органу поліції та/або призначити на відповідну вакантну посаду оголошується конкурс, який проводиться відповідною поліцейською поліцією.
Інформацію про проведення конкурсу оприлюднюються на офіційному веб -  порталі центрального органу управління поліції, відповідального територіального органу (закладу, установи) поліції, на якому зазначається місцезнаходження поліцейської комісії, назва вакантної посади, перелік документів необхідних для участі в конкурсі, та строк їх подання, дата і місце проведення конкурсу та інше.
Особа, яка виявила бажання взяти участь у конкурсі, подає заяву про участь у конкурсі та інші документи, які визначені статтею 54 Закону України «Про Національну поліцію».
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відповідачем обов`язок по здійсненню попередження про майбутнє звільнення через скорочення штатів виконано у повному обсязі.
Верховний Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що відповідачем не були запропоновані посади в органах Національної поліції. Оскільки відповідно до статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Повноваження Міністра внутрішніх справ України у відносинах з поліцією визначені статті 16 цього Закону, до яких вирішення питання щодо призначення осіб на посади працівників поліції не віднесено.
Згідно із переліком змін у штатах МВС, затверджених наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388, в ГУМВС України в Донецькій області всі без виключення штати скасовано, всі посади - скорочено.
ГУМВС України в Донецькій області не наділено повноваженнями щодо зобов`язання іншої юридичної особи - Національної поліції, працевлаштувати працівників.
Відповідно до вимог пункту 1 статті 22 Закону № 580-VІІІ безпосередньо керівник поліції приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.
Відповідно до пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію працівники міліції» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому орган (закладі, установі) поліції.
Проте, такий рапорт упродовж трьох місяців позивач не подав. У подальшому визначено інший порядок прийняття на службу до поліції - на конкурсній основі.
Посилання скаржника на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2018 року у справі №821/3732/15-а є безпідставними. Оскільки Верховний Суд у цій постанові зазначив, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.
Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу позивача на те, що звільнення позивача на підставі пунктів 10 та 11 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу не позбавляє його права на участь у доборі на посаду поліцейського у порядку, який встановлено Законом України «Про Національну поліцію». Виявивши бажання проходити подальшу службу в поліції повинен був подати відповідний рапорт керівникові, який наділений повноваженнями щодо прийняття на службу в ОВС та звільнення з неї, для видання відповідного наказу на підставі п. 64 «з» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ про звільнення з органів внутрішніх справ системи МВС України за вказаної підстави.
У матеріалах цієї справи відсутні відповідні заяви позивача, що підтверджували б його наміри брати участь у конкурсі. Небажання особи брати участь у конкурсі на заміщення вакантних посад для служби у лавах Національної поліції за умови, що такий порядок вступу на службу в органах поліції передбачений нормами чинного законодавства, не може бути підставою для визнання протиправним та скасування наказу про звільнення позивача та відповідно - його поновлення на посаді.
Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що звільнення позивача є правомірним, оскільки воно здійснено на підставі, в межах компетенції та у спосіб, що передбачені нормами чинного законодавства.
Доводи та аргументи позивача зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і свідчать про незгоду скаржника із правовою оцінкою судів обставин справи, встановлених у процесі її розгляду. 
Також Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Водночас, за приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого судового рішення відсутні.
Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат. 
Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2018 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 А.Г. Загороднюк
Судді                                                                                                     Л.О. Єресько 
                                                                                                    В.М. Соколов