ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року 
м. Київ
Справа №  906/43/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Пількова К. М. – головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,
за участю секретаря судового засідання – Жураховської Т. О.,

учасники справи:
прокурор – Голуб Є. В. Генеральна прокуратура України;
позивач-1 – не з`явився;
позивач-2 – не з`явився;
відповідач – не з`явився;
третя особа-1 – не з`явився;
третя особа-2 – не з`явився;
третя особа-3 – не з`явився.

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" (далі – ДП "Зарічанський Лісгосп", Відповідач)
на рішення Господарського суду Житомирської області (суддя Вельмакіна Т. М.) від 14.05.2019 
та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду (головуючий – Петухов М. Г., судді Грязнов В. В., Маціщук А. В.) від 30.09.2019 у справі
за позовом Військової прокуратури Житомирського гарнізону (далі – Прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі – Міністерство) та Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ)
до ДП "Зарічанський Лісгосп"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача – Квартирно-експлуатаційного відділу м Житомира (далі – КЕВ), Центрального територіального управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України (далі – Центральне управління) та 643 Управління начальника робіт Міністерства оборони України (далі – Управління 643)
про заборону ведення лісового господарства, використання лісового фонду на землях Міністерства оборони України,

1.          Короткий зміст позовних вимог
1.1.          09.01.2019 Прокурор в інтересах держави в особі Міністерства та ВЧ звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до ДП   "Зарічанський Лісгосп" про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках Міністерства загальною площею 2177,79 га, а саме: площею 523,07 га (державний акт ЯЯ   № 076146 від 16.11.2006) кадастровий номер 1825855200:02:000:0001, площею 2 га (державний акт ЯЯ № 076149 від 16.11.2006) кадастровий номер 1825880400:06:000:0737, площею 381,7 га (державний акт ЯЯ   №   076145 від 16.11.2006) кадастровий номер 1825855200:01:000:0053, площею 544,63 га (державний акт ЯЯ № 076148 від 16.11.2006) кадастровий номер 1825855200:02:000:0001, площею 726,39 га (державний акт ЯЯ   №   076147 від 16.11.2006) кадастровий номер 1825855200:02:000:0001 (далі – Земельні ділянки), що належать на праві постійного користування ВЧ (смт. Вакуленчук, Чуднівський р-н, Житомирська обл.).
1.2.          Позовна заява мотивована тим, що ДП "Зарічанський Лісгосп" протиправно здійснює ведення лісового господарства та використання лісового фонду на Земельних ділянках, оскільки вони належать до земель оборони, їх постійним користувачем є ВЧ, а право ведення лісового господарства у лісах на землях оборони та використання лісових ресурсів мають лише постійні лісокористувачі Міністерства, до яких Відповідач не належить.

2.          Короткий зміст рішень, прийнятих у справі
2.1.          Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.05.2019, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2019, позов задоволено; заборонено ДП   "Зарічанський Лісгосп" ведення лісового господарства та використання лісового фонду на Земельних ділянках Міністерства, що належать на праві постійного користування ВЧ.
2.2.          Рішення судів мотивовані тим, що вести лісове господарство у лісах на землях оборони та використовувати лісові ресурси мають право лише постійні лісокористувачі Міністерства; Відповідач не навів доводів та не підтвердив їх доказами на підтвердження законності здійснення ним господарської діяльності (ведення лісового господарства) на Земельних ділянках, оскільки ДП "Зарічанський Лісгосп" належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України, а цільове призначення Земельних ділянок – землі оборони.

3.          Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1.          21.10.2019 ДП "Зарічанський Лісгосп" звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 14.05.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

4.          Доводи Скаржника, викладені у касаційній скарзі
4.1.          Посилання судів на вимоги частини першої статті 116, статті 141, 149 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) є безпідставними, оскільки ВЧ користується Земельними ділянками на підставі державних актів від 16.11.2006 ЯЯ № 076146, ЯЯ № 076149, ЯЯ № 076145, ЯЯ № 076148 та ЯЯ №   076147 (далі – Державні акти), які видані всупереч положенням ЗК України на підставі незаконного розпорядження Чуднівської районної державної адміністрації Житомирської області (далі – Адміністрація) від 19.10.2006 №   450.
4.2.          Суди дійшли хибного висновку про незаконність здійснення Відповідачем ведення лісового господарства та використання лісового фонду на Земельних ділянках, оскільки не дослідили акт приймання-передачі від 27.12.2013 (далі – Акт), яким на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.09.2013 № 773-р "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів" (далі – Розпорядження) із сфери управління Міністерства до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів (далі – Агентство) передано цілісний майновий комплекс ДП   "Житомирський військовий лісгосп", у тому числі Земельні ділянки. З огляду на Акт та в силу приписів пункту 5 прикінцевих положень Лісового кодексу України, статті 153 Господарського кодексу України, частини першої статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ДП "Житомирський військовий лісгосп" після зміни найменування на ДП "Зарічанське лісове господарство", яке є спеціалізованим лісогосподарським підприємством, з моменту його створення на законних підставах набуло права користування Земельними ділянками.
4.3.          Суди порушили приписи пункту 5 частини першої статті 227 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України), оскільки не задовольнили клопотання про зупинення провадження у цій справі до завершення Господарським судом Житомирської області розгляду справи № 906/128/19 за позовом ДП "Зарічанський Лісгосп" до Адміністрації та ВЧ про визнання недійсними державних актів на право користування Земельними ділянками. 
4.4.          Суди безпідставно, в порушення приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру", залишили клопотання про залишення позову без розгляду, оскільки Прокурор не має права представляти інтереси держави в суді, якщо іншою стороною в судовому процесі є також держава. 

5.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
5.1.          Прокурор та ВЧ подали відзиви на касаційну скаргу, в яких просять скаргу залишити без задоволення, оскаржувані рішення та постанову – без змін, виходячи з такого.
5.2.          Земельні ділянки не вилучались із користування Міністерства Розпорядженням, зміна їх цільового призначення не здійснювалась.
5.3.          Міністерство та ВЧ не підписували акт передачі Чуднівського військового лісництва від 30.06.2009.
5.4.          Земельні ділянки належать до земель оборони та використовуються ВЧ за призначенням. 
5.5.          Право ведення лісового господарства у лісах на землях оборони та використання лісових ресурсів мають лише постійні лісокористувачі Міністерства, до яких Відповідач не належить.
5.6.          Саме по собі зазначення в статуті ДП "Житомирський військовий лісгосп" про перехід за розподільчим балансом майна, прав і обов`язків реорганізованого ДП "Івано-Франківський ліс промкомбінат", за відсутності розподільчого балансу, не свідчить про правонаступництво прав на Земельні ділянки.
5.7.          Предметом дослідження у цій справі є наявність правових підстав у Відповідача на ведення лісового господарства на землях оборони і розгляд справи № 906/128/19 не зумовлює неможливість розгляду справи №   906/43/19, оскільки визнання недійсними Державних актів не призведе до зміни їх цільового призначення. 
5.8.          Доводи про відсутність інтересу держави у зв`язку з тим, що Відповідач є державним підприємством є необґрунтованими.

6.          Розгляд справи Верховним Судом
6.1.          Ухвалою Верховного Суду від 31.10.2019 відкрито касаційне провадження за скаргою ДП "Зарічанський Лісгосп"; призначено розгляд справи у судовому засіданні на 03.12.2019; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 18.11.2019.

7.          Встановлені судами обставини
7.1.          Розпорядженням Адміністрації від 19.10.2006 № 450 ВЧ надано у постійне користування Земельні ділянки за Державними актами (т. 1, а. с. 44-48). Цільове призначення Земельних ділянок – землі оборони.
7.2.          Наказом Міністерства від 20.03.2009 реорганізовано ДП "Івано-Франківський військовий лісокомбінат" шляхом виділу з нього структурних підрозділів, зокрема, Чуднівського військового лісництва, створено ДП   "Житомирський військовий лісгосп", на яке покладено ведення земельного господарства на Земельних ділянках (т. 1, 107-108).
7.3.          30.06.2009 Чуднівське військове лісництво передано відповідним актом з підзвіту начальника Чуднівського військового лісництва в підзвіт ТВО директора ДП "Житомирський військовий лісгосп" (т. 1, а. с. 112-113).
7.4.          04.09.2013 Розпорядженням передано цілісні майнові комплекси державних підприємств за переліком згідно з додатком із сфери управління Міністерства до сфери управління Агентства. Додатком до Розпорядження, передано, зокрема, ДП "Житомирський військовий лісгосп" (т. 1, а. с. 109).
7.5.          27.12.2013 на виконання Розпорядження Актом передано цілісні майнові комплекси державних підприємств за переліком згідно з додатком із сфери управління Міністерства до сфери управління Агентства (т. 1, а. с. 114-117).
7.6.          25.04.2018 наказом Агентства № 312 змінено найменування ДП   "Житомирський військовий лісгосп" на ДП "Зарічанське лісове господарство" (т. 1, а. с. 42).
7.7.          За результатами фінансового аудиту та аудиту відповідності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир за період 01.06.2013 по 28.02.2017 Центральне територіальне управління внутрішнього аудиту Міністерства склало звіт, у якому йдеться про те, що ДП "Житомирський військовий лісгосп" без прав постійного земле- та лісокористування продовжує вирубку на землях оборони, що підтверджено інформацією про видачу спеціальних дозволів (лісорубних квитків) на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування, рубок формування та оздоровлення лісів та інших рубок, яка оприлюднена на сайті Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства (т. 1, а. с. 28-37).
7.8.          Відповідач не заперечує ведення господарства на Земельних ділянках.
7.9.           Постановами Вищого господарського суду України від 06.08.2014 у справі № 906/1704/13 та Апеляційного суду Житомирської області від 12.09.2018 у справі № 278/1283/14-ц, встановлено, що у Статуті ДП "Житомирський військовий лісгосп" (назву змінено на ДП Зарічанське лісове господарство") відсутні положення про правонаступництво за ДП "Івано-Франківський військовий лісокомбінат".

8.          Позиція Верховного Суду
8.1.          Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
8.2.          За приписами частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
8.3.          Частиною першою статті 92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній та комунальній власності, без встановлення строку.
8.4.          За змістом частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 
8.5.          Згідно з пунктами "б", "д" частини третьої статті 152 цього Кодексу захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, передбачених законом, способів.
8.6.          Зважаючи на викладене, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства – без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Суд звертається до власних правових позицій з цього приводу (див. mutatis mutandis пункт 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі   № 914/1521/17, пункт 10 постанови Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 915/101/15, пункт 11 постанови Верховного суду від 12.06.2018 у справі № 916/2948/15, пункт 8.12 постанови Верховного суду від 05.11.2019 у справі № 926/746/19).
8.7.          Відповідно до висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (підпункт 8.5 постанови об`єднаної палати).
8.8.          Суди попередніх інстанцій, зокрема, встановили, що Земельні ділянки надані ВЧ у постійне користування Державними актами на підставі розпорядження Адміністрації № 450 від 19.10.2006; цільове призначення Земельних ділянок – землі оборони; Відповідач не заперечує ведення господарства на Земельних ділянках. 
8.9.          Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили, зокрема, з порушення ДП "Зарічанський Лісгосп" права ВЧ на постійне користування Земельними ділянками.
8.10.          Мотивуючи свої рішення, суди посилались на те, що Відповідач незаконно здійснює господарську діяльність (ведення лісового господарства) на Земельних ділянках, що перебувають на праві постійного землекористування ВЧ, оскільки ДП "Зарічанський Лісгосп" належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України, а цільове призначення Земельних ділянок – землі оборони.
8.11.          Разом з цим, суди не надали оцінку твердженням ДП "Зарічанський Лісгосп", викладеним у відзиві на позовну заяву (т. 1, а. с. 91), що розпорядження Адміністрації від 19.10.2006 № 450, яким видані Державні акти, скасовано розпорядженням Адміністрації від 16.11.2007 № 531 (т. 1, а. с. 110), а також твердженням, викладеним у апеляційній скарзі (т. 2, а. с. 191), що розпорядження Адміністрації від 19.10.2006 № 450 видано незаконно та суперечить приписам ЗК України.
8.12.          Обмежившись посиланням на те, що Відповідач не надав доказів на підтвердження дотримання встановленого порядку припинення права постійного користування Земельними ділянками, їх вилучення із користування Міністерства та передачі Агентству і зміни цільового призначення, суди натомість не вказали, яке значення для цієї справи має розпорядженням Адміністрації від 16.11.2007 № 531 і яким чином воно впливає на права ВЧ, за захистом яких поданий позов у цій справі.
8.13.          Відповідно до частин другої, п`ятої статті 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судові рішення у цій справі наведеним вимогам не відповідають.
8.14.          За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з порушенням права постійного землекористування ВЧ Земельними ділянками, передчасні та не ґрунтуються на дослідженні усіх наданих учасниками справи доказів та надання їм оцінки.
8.15.          Враховуючи викладене, Суд не вдається до аналізу висновків судів першої та апеляційної інстанцій стосовно законності здійснення ДП "Зарічанський Лісгосп" господарської діяльності на Земельних ділянках, які вважає передчасними, оскільки вони здійснені без належної відповіді на першочергове питання, чи існує у ВЧ право, про порушення та необхідність захисту якого йдеться у позові. 
8.16.          Суд відхиляє як недоречні доводи Скаржника, викладені у підпункті 4.4 цієї постанови, про порушення судами приписів статті 23 Закону України "Про прокуратуру" і про те, що Прокурор не має права представляти інтереси держави в суді, якщо іншою стороною в судовому процесі є також держава, оскільки вони зводяться до помилкового розуміння цієї норми та статусу Відповідача.
8.17.          За положеннями частин першої–другої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
8.18.          Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
8.19.          З огляду на викладене, прийняті у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа – передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
8.20.          Під час нового розгляду суду необхідно врахувати наведене, перевірити доводи учасників справи, повно дослідити наявні в матеріалах справи докази, на підставі яких встановити істотні для справи обставини, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

9.          Судові витрати
9.1.          Оскільки розгляд справи не завершено, розподіл судових витрат не здійснюється. 

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :
1.          Касаційну скаргу Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" задовольнити частково.
2.          Рішення Господарського суду Житомирської області від 14.05.2019 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 30.09.2019 у справі № 906/43/19 скасувати. Справу направити на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя                                                                                К. М. Пільков
Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова
Ю. Я. Чумак