Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/1/20       Головуючий у суді І-ї інстанції Запорожець О. М. 
Категорія - 130 Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Олексієнко І. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 року. м. Кропивницький
       
       Кропивницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Олексієнко І.С.,
із секретарем Верещагіною В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Новоархангельсього районного суду Кіровоградської області від 02 серпня 2019 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 
визнано винним за ч.1 ст.130 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 10 200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 02.08.2019 року ОСОБА_1 визнаний винним за те, що він 10.07.2019 року о 21.40 год. по вул. Садова керував автомобілем ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме не виразна мова, запах алкоголю з ротової порожнини, не стійка хода. Від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

У поданій апеляції ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду, оскаржує його з мотивів незаконності, необґрунтованості, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Зазначає, що 10.07.2019 року транспортним засобом ВАЗ 21099 він не керував. Крім того, про здійснення відеозапису вчиненого правопорушення працівники поліції його не повідомляли, протокол про адміністративне правопорушення від 10.07.2019 року по ч.1 ст.130 КУпАП за порушення п.п.2.5 ПДР складався не у його присутності, копію якого йому на руки не видали для відома, посвідчення водія у нього поліцейським не відбиралося, з матеріалами справи № 394/725/19 він не знайомий. Окрім, зазначеного суд першої інстанції розглядаючи справу № 394/725/19 не повідомив його судовою повісткою завчасно про розгляд адміністративної справи 02.08.2019 року та не надіслав йому завчасно копію оскаржуваної постанови для відома.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи 06.02.2020 року, зокрема неодноразово - шляхом надсилання повісток рекомендованими повідомленнями на адресу, зазначену в протоколі про адміністративне правопорушення, телефонограмою та на сайті судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Однак його неявка не перешкоджає судовому розгляду, тому суд приходить до висновку про можливість розгляду адміністративної справи за відсутності апелянта, що не суперечить вимогам ст. 294 КУпАП.
Перевіривши доводи скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
У відповідності зі ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Ч.1ст.277 КУпАП встановлено, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 надійшла до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області 22 липня 2019 року.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.277 КУпАП, відповідно до якої справи про адміністративні правопорушення мають скорочений термін розгляду, який становить лише 15 днів, то судом першої інстанції після не отримання судової повістки на 02.08.2019, при цьому, ОСОБА_1 , достовірно знаючи, що дана справа розглядається в Новоархангельськомі районному суді Кіровоградської області, не вжив заходів для явки до суду та для з`ясування стану розгляду судового провадження в період з 22.07.2019 по 02.08.2019, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не з`явився 02.08.2019 у судове засідання без поважних причин.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції здійснив всі можливі заходи для належного сповіщення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду його справи, проте останній в судове засідання не з`явився, не залучив для представництва та захисту його інтересів адвоката, але був належним чином повідомлений про дату розгляду справи. 
Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), зазначив, що сторона зобов`язана «демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань».
Європейський суд з прав людини наголошує, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
За таких обставин, апеляційний суд визнає, що процесуальні права ОСОБА_1 не були порушені та вважає необґрунтованими доводи апелянта в цій частині.
Відповідно до положень ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України»,статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(ЄСПЛ) вказано, що стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 9 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, визначеними в пункті 3 розділу I цієї Інструкції.
Згідно п.6 вказаної Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Пунктами 3-5 розділу ІІ вказаної Інструкції визначено, що поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби. Огляд на стан сп`яніння проводиться з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, згідно п. 7 розділу І вказаної Інструкції.
Перевіркою судом апеляційної інстанції постанови місцевого суду на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є правильними, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються представленими в матеріалах провадження доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ №011906 від 10.07.2018 року (а.с.1), поясненнями свідка ОСОБА_2 (а.с.2), поясненнями свідка ОСОБА_3 (а.с.3), відеозаписом пригоди (а.с.4), з якої вбачається, що ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, а також свідки підтвердили керування останнім транспортним засобом. 
З 11.09.2019 року по 06.02.2020 року тривав розгляд адміністративної справи стосовно ОСОБА_1 .
Допитаний в апеляційній інстанції 19.11.2019 року ОСОБА_1 зазначив, що вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП не визнає, пояснивши, що 10.07.2019 року близько 21.40 год. він автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 не керував. Він стояв біля дому його товариша. Зазначив, що працівники патрульної поліції безпідставно склали на нього протокол про адміністративне правопорушення. Свідків, які зазначені в протоколі він не бачив, оскільки їх не було. Апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі.
Допитаний в апеляційній інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив, що він працює інспектором сектору реагування патрульної поліції Новоархангельського ВП Голованівського УПП в Кіровоградській області. 10.07.2019 року він разом з іншим інспектором поліції був на патрулюванні у м. Новоархангельськ Кіровоградської області. Під час патрулювання, близько 21.40 год. вони помітили автомобіль ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався з розбитим заднім склом. Вони рушили за ним. Даний автомобіль вони зупинили по вулиці Садовій. Під час спілкування з водієм, виявилось що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, було чути різкий запах алкоголю з порожнини рота. Водію ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер». Водій відмовився. Тоді йому було запропоновано проїхати до закладу охорони здоров`я. ОСОБА_1 в присутності двох свідків також відмовився. У свідків, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення він відбирав пояснення. Вказав, що ОСОБА_1 також не надав посвідчення водія, за що було складено ще й постанова за порушення ст.126 КУпАП, а оскільки у нього не було посвідчення водія, тому воно не вилучалось. Копію протоколу ОСОБА_1 не вручалась, оскільки останній відмовився від підпису у ньому. Вказаний протокол він міг отримати в інший спосіб. 
Свідок ОСОБА_3 суду апеляційної інстанції пояснив, що 10.07.2019 року близько 21.40 год. він проїжджав по вулиці Садовій в м. Новоархангельськ Кіровоградської області і його зупинили працівники поліції та запросили в якості свідка, як водій ОСОБА_1 відмовляється пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестера «Драгер» та відмовився проїхати до закладу охорони здоров`я. Після чого патрульні стосовно ОСОБА_1 склали протокол про адміністративне правопорушення. Разом з ним, був присутній і другий свідок. Він особисто підписав пояснення та протокол про адміністративне правопорушення.
Дані відеозапису, дослідженого судом апеляційної інстанції, з достовірністю вказують факт відмови ОСОБА_1 від проходження перевірки на предмет перебування в стані алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків.
Таким чином, зазначені вище докази є належними, допустимими та достатніми, такими, що розкривають об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, з огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про наявність в діях останнього правопорушення, за яке він притягнутий судом першої інстанції.
Висновки суду про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на належних та допустимих доказах, які містяться в матеріалах справи і сумнівів щодо їх обґрунтованості не викликають.
Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким, у суду апеляційної інстанції підстав немає.
Так, ст.130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.
Саме з підстав відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, складено протокол про адміністративне правопорушенні з посиланням на порушення водієм п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
В протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ №011906 від 10.07.2018 року (а.с.1) свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засвідчили факт відмови апелянта від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а тому даний протокол є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 стверджується, що 10.07.2019 року близько 21 год. 40 хв. вони були запрошені працівниками поліції як свідків за порушення ПДР водієм ОСОБА_1 . Під час перевірки документів, яких у водія не виявилося, працівники поліції з порожнини рота відчули запах алкоголю. Працівники поліції запропонували водію продути на місці прилад «Драгер», від чого ОСОБА_1 відмовився, а також відмовився від проходження медичного огляду у Новоархангельській ЦРЛ. Також водій ОСОБА_1 відмовився від підпису у протоколі. 
Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не заслуговують на увагу та спростовуються сукупністю даних, що містяться в матеріалах провадження.
Відтак, згідно сукупності досліджених доказів, судом вірно встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - відмови від проходження огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що в матеріалах справи відсутні докази, які засвідчують керування транспортним засобом, є не обґрунтованими, та спростовуються наведеними вище доказами.
Таким чином, посилання апелянта, що автомобілем він не керував є безпідставними та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування постанови суду в частині притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП не встановлено. Крім того, як вказувалося вище відносно апелянта складено протокол за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Доводи особи, що притягується до адміністративної відповідальності на не відсторонення його від керування транспортним засобом, також не спростовує висновків суду про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.5 ПДР України, виходячи з наступних обставин.
       Частиною 1 статті 266 КУпАП встановлено, особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
       Разом з тим, Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395, якою встановлено порядок оформлення адміністративних матеріалів про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 130 КУпАП, не містить вимог про обов`язкове долучення до матеріалів справи відомостей про відсторонення водія від управлення транспортним засобом.  
       Таким чином, відсутність в матеріалах справи даних щодо відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не спростовує встановленого судом першої інстанції факту відмови останнього від огляду на стан алкогольного сп`яніння, який ґрунтується на досліджених належних та допустимих доказах.
Дії поліцейського по складанню протоколу про адміністративне правопорушення у даній справі відповідають вимогам ст. 266 КУпАП та нормам Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», не оспорювалися  ОСОБА_1   в порядку ст. 267 КУпАП.
Також апеляційний суд вважає не обґрунтованими доводи ОСОБА_1 з приводу того, що у нього не відбиралось посвідчення водія, оскільки вказане посвідчення він працівниками поліції не надавав, за що було складено постанову про адміністративне правопорушення за ст..126 КУпАП.
Отже, така позиція апелянта, яку він висловив в апеляційній скарзі, та процесуальна поведінка апелянта, не підтверджена належними і достатніми доказами та не узгоджується з дійсними обставинами справи, розцінюється апеляційним судом, як спосіб самозахисту та уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Окрім того, доводи апеляційної скарги щодо того, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 268 КУпАП, розглянув справу без участі ОСОБА_1 , чим порушив право на захист є безпідставними, суд сприймає їх як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції вживав дієві заходи, щодо своєчасного сповіщення ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи.
Зокрема, повідомлення здійснювалися засобами поштового зв`язку, на адресу, яка зазначена у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Також, на офіційному сайті Судової влади http://court.gov.ua/assignments/ в розділі «Список судових справ, призначених до розгляду» дата та місце розгляду справи вказувались одразу після призначення справи до розгляду в судовому засіданні.
Однак, клопотань про відкладення розгляду справи від ОСОБА_1 до суду не надходило. За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, про умисне ухилення правопорушника від явки до суду та можливість розгляду справи за його відсутності.
Окрім того, стаття 268 КУпАП не містить імперативної заборони щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 КУпАП за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Разом з цим, ОСОБА_1 було забезпечено право бути присутнім при розгляді справи про адміністративне правопорушення в апеляційному суді, надати особисті пояснення, бути заслуханим судом, надати докази що доводять його невинуватість тощо. 
Так, при розгляді справи в апеляційному суді 19.11.2019 року, останньому була надана можливість в повному обсязі реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, та скористатися ними.
Проте, апелянт будь яких доводів, які б ставили під сумнів висновок суду першої інстанції щодо визнання його винним за ч.1 ст.130 КУпАП, суду не надав.
При цьому, під час апеляційного розгляду свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 безпосередньо підтвердили факт керування ОСОБА_1 10.07.2019 року транспортним засобом та у присутності двох свідків, який відмовився пройти огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку.
Більш того, справа розглядом, за клопотанням ОСОБА_1 , неодноразово відкладалась, однак, будучи своєчасно, декілька разів, належним чином повідомлений про розгляд справи 06.02.2020 року різними способами як телефоном, повісткою, так і на офіційному сайті Судової влади http://court.gov.ua/assignments/ в розділі «Список судових справ, призначених до розгляду» дата та місце розгляду справи вказувались після призначення справи до розгляду в судовому засіданні, до суду апеляційної інстанції останній не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав. А тому розгляд справи відбувся у відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Вказане також узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
Інші доводи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, викладені в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на матеріалах провадження, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та повністю спростовуються матеріалами відеозапису.        
Враховуючи наведене, суддями місцевого та апеляційного суду було повно та об`єктивно досліджено наявні у справі докази та винесено законну та обґрунтовану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, ОСОБА_1 10.07.2019 реалізував своє право володіти та керувати автомобілем ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 , тим самим погодившись нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
З огляду на викладене, постанова судді районного суду щодо ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, та закриття провадження, як того просить апелянт - відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 02 серпня 2019 року щодо нього - залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду І.С. Олексієнко