П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5073/19	
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
У серпні 2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 31.10.2016р. (по день виключення із списків особового складу військової частини);
- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період, а також компенсацію за несвоєчасну виплату;
- визнати протиправною бездіяльність в/ НОМЕР_3 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення за період з 1.11.2016р. по 31.10.2017р. (по день виключення із списків особового складу військової частини);
- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період, а також компенсацію за несвоєчасно виплату.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу у військових частинах, проте за період проходження військової служби йому не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення, у зв`язку із чим він звернувся із відповідними заявами до в/ч НОМЕР_1 та до в/ч НОМЕР_2 . Однак, в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 своїми листами від 6.06.2019р. за вих. №1046 та від 31.05.2019р. за вих. №1/3073 відмовили позивачу у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення, у зв`язку із відсутністю у військових частинах законних підстав для нарахування та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення. 
Позивач вважає дії відповідачів протиправними та такими, що порушують встановлене ст.43 Конституції України право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. 
Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019р. позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 31.10.2016р. (по день виключення із списків особового складу військової частини).
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1.11.2016р. по 31.10.2017р. (по день виключення із списків особового складу військової частини).
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 31.10.2016р. (по день виключення із списків особового складу військової частини).
Зобов`язано в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1.11.2016р. по 31.10.2017р. (по день виключення із списків особового складу військової частини).
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційних скаргах в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 , посилаючись на порушення норм права, просять рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) та є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, в тому числі і військових частин.           Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 та 31.10.2016р. був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпеченням у зв`язку із переведенням для подальшого проходження військової служби до в/ч НОМЕР_2 .
З 1.11.2016р. ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 та 31.10.2017р. був виключений із списків особового складу та всіх видів забезпеченням у зв`язку із звільненням з військової служби в запас.
За період з 1.06.2016р. по 31.10.2017р. ОСОБА_1 не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.
21.05.2019р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до в/ч НОМЕР_2 про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 31.10.2016р.. 
22.05.2019р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до в/ НОМЕР_4 про нарахування індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 31.10.2016р..
Однак, в/ч НОМЕР_2 своїм листом від 31.05.2019р. за вих. №1/3073 відмовила 
ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення, з огляду на відсутність фінансування та відсутності механізму виплати, що підтверджено роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України.
Також, в/ч НОМЕР_1 своїм листом від 6.06.2019р. №1046 відмовила 
ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення посилаючись на ч.1 ст.9, абз.2 ч.3 ст.9 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, ст.51 Бюджетного кодексу України, п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 повідомила, що військова частина повністю фінансується з Державного бюджету України, джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошового забезпечення є виключно Державний бюджет України. При цьому, ЗУ "Про Державний бюджет України на 2016 рік" виплата індексації не передбачалась.
Крім того, у листі-відповіді зазначено, що телеграмою директора Департаменту фінансів за №248/1485 від 26.03.2018р. роз`яснено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016р. - лютому 2018р. у Міністерстві оборони не було.
Таким чином, у в/ч НОМЕР_1 немає законних підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.
Перевіряючи правомірність та законність дій військових частин щодо ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у спірні періоди, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" за №1282-ХІІ від 3.07.1991р. (надалі - Закон №1282).
Положеннями ст.2 Закону №1282-ХІІ встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст.4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно ст.5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003р..
Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Аналізуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме із листів-відповідей відповідачів, що підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення стали роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Міністерства соціальної політики України, в яких зазначено, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів, бюджетів усіх рівнів. Проте, судова колегія вважає такі підстави для не нарахування та не виплаті індексації необґрунтованими, оскільки військові частини мають діяти у відповідності до чинного Закону №1282-XII, вимоги якого є обов`язковими, а не керуватися роз`ясненням, які не є нормативними документами.
У справі "Кечко проти України" (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Що стосується посилань апелянтів на те, що індексація грошового забезпечення не може вважатися складовою грошового забезпечення військовослужбовця через непостійність, то судова колегія вважає такі посилання помилковими, оскільки у відповідності до приписів Закону №1282-ХІІ, індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.
Що стосується посилань апелянтів на пропуск позивачем строку звернення до суду, то судова колегія вважає їх безпідставними, оскільки аналіз змісту ч.2 ст.233 КЗпП України свідчить про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.
Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі протиправно не нарахували та не виплатили ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за спірні періоди.
У рішення ЄСПЛ по справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява №  30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд зазначив, що хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019р. – залишити без змін.
          Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь Держави (отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (ЄДРПОУ) 37993473; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача  UA9089 9998 03131 1125 60000 26001; код класифікації доходів бюджету 22030106)  судовий збір у розмірі 2  305,2грн..
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                                     О.В.Яковлєв