КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2020 року  місто Київ.
 
Справа 760/31560/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3202/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільнихсправ:
судді-доповідача                               Желепи О.В.,
суддів:                                      Кулікової С.В., Олійника В.І.
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року,( у складі судді Оксюти Т.Г., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня) 
в справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса КМНО Тимошенко Ірини Віталіївни про визнання шлюбного договору недійсним,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів про визнання шлюбного договору недійсним.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 передано на розгляд до Обухівського районного суду Київської області,  за підсудністю.
 
Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для подальшого розгляду до Солом`янського районного суду міста Києва .
 
В скарзі вказувала на порушення судом ст. 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування та ст. 30 ЦПК України, згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. При цьому місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. Позивачем під час подання позовної заяви про визнання шлюбного договору недійсним не було подано жодного доказу на підтвердження місцезнаходження нерухомого майна. В зв`язку з чим заявник вважає, що Соломянським районним судом м. Києва невірно були застосовані положення ст. 30 ЦПК України, що призвело до помилкового постановлення оскаржуваної ухвали. 
 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.
 
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
 
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першоїстатті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що  апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав:
 
Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін , якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги безпосередньо пов`язані із критерієм розмежування виключної підсудності, оскільки випливають із змісту шлюбного договору, складеного відносно нерухомого майна, а тому за правилами виключної підсудності він має розглядатись за місцем знаходження такого майна.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як він відповідає встановленим обставинам та вимогам Закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що до правовідносин, що виникли між сторонами не застосовуються правила виключної підсудності, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.  
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Згідно роз`яснень, які містяться в п.п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.
Поняття "позови, що виникають з приводу нерухомого майна»  є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно), а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.
Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив суд визнати шлюбний договір недійсним посвідчений приватним нотаріусом КМНО Тимошенко І.В., зареєстрований в реєстрі за №986 недійсним.
Як вбачається, зокрема, з умов п.2 шлюбного договору укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про визнання недійсним якого позивачем заявлені вимоги, подружжя домовилося про непоширення дії статті 60 Сімейного Кодексу України на нерухоме майно набуте ОСОБА_1 під час шлюбу та зареєстроване на її ім`я, що є її особистою приватною власністю. Зокрема, дружині  ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить:
будинок АДРЕСА_1 ;
земельна ділянка площею 0,1502 га, розташована в АДРЕСА_1 ;
земельна ділянка площею 0,1507, розташована в АДРЕСА_1 ;
земельна ділянка площею 0,0267 га, розташована в с . Нові Безрадичі , Старобезрадичівська сільська рада , Обухівський район, Київська область;
земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована в Київській області, Обухівський район, с. Великі Дмитровичі ;
земельна ділянка площею 0,0351 га, розташована в Київській області, Обухівський район, с . Великі Дмитровичі .
Таким чином, заявлені позовні вимоги безпосередньо пов`язані із критерієм розмежування виключної підсудності, оскільки випливають із змісту шлюбного договору, складеного відносно нерухомого майна
Отже, враховуючи, що спір виник з приводу визнання правочину з нерухомістю недійсним, суд вірно застосував правила ст. 30 ЦПК України.
Відповідно до положень п.1 ч.І ст. 31 ЦПК України суддя передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Враховуючи, те що спір виник з приводу нерухомого майна, зазначеного в шлюбному договорі, що територіально відноситься до Обухівського районного суду Київської області, суд у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України дійшов вірного висновку про наявність підстав для передачі справи  до цього суду  для розгляду за підсудністю.
Доводи апеляційної скарги про не підтвердження місця знаходження нерухомого майна   спростовуються копією шлюбного договору, в якому перелічене нерухоме майно з зазначенням його місця розташування.
Ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому виходячи з приписів ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без задоволення, а судове рішення без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 389 ЦПК України , постанова апеляційного суду за результатами перегляду апеляційної скарги на ухвалу про передачу справи на розгляд до іншого суду, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 382-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає .
Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.
Суддя-доповідач :
Судді: