П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/9135/19 

Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Єфіменко О.В. 
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
30 січня 2020 року

м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Курка О. П.  Білої Л.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року  (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2019 року позивач звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги.
В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що ОСОБА_1 своєчасно здійснювала авансові внески по єдиному податку через ПАТ "Ощадбанк" в м. Бердичів, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, проте кошти були зараховані до державного бюджету  з запізненням з вини банку, тому оскаржувана вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи що призвело до неправильного її вирішення.
Позивач своїм правом, передбаченим ст. ст. 300, 304 КАС України не скористалась та не подала відзив на апеляційну скаргу відповідача.
Частиною 1 ст. 124 КАС України визначено, що судові виклики і повідомлення здійснюються повістками про виклик і повістками - повідомленнями.
Відповідно до ч. 3ст. 126 КАС України, повістка повинна бути вручена не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, крім випадку, коли повістка вручається безпосередньо в суді.
З матеріалів справи встановлено, що в адміністративному позові ОСОБА_1 зазначила адресу для листування: АДРЕСА_1 .
З метою належного та своєчасного повідомлення позивача у справі, секретарем судового засідання 16 січня 2020 року було надіслано судову повістку про виклик на судове засідання та копію ухвали про призначення справи до апеляційного розгляду на 28 січня 2020 року, за вказаною у адміністративній справі адресою.
Однак, згідно витягу з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта" при відстеженні штрихкодового ідентифікатора поштового відправлення за № 2105014713933 встановлено, що відправлення ФОП ОСОБА_1 не вручено під час доставки з підстав: "інші причини".
Крім того, положеннями статті 129 КАС України передбачено, що виклик (повідомлення) сторін про час, день та місце розгляду справи можливий шляхом надсилання тексту повістки електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.
Проте, судом апеляційної інстанції було встановлено, що будь які засоби зв`язку ( телефон, електронна адреса), крім поштової адреси: АДРЕСА_2 .2, матеріали справи не містять.
Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для вчасного та належного повідомлення позивача про розгляд справи, однак по незалежних від суду причин судова повістка Голумбівській ОСОБА_2 не була вручена.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Причини неявка суду не відомі.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 28 січня 2020 року було прийнято протокольну ухвалу.     
За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що позивач у період з 01.06.2012 до 27.06.2019 перебувала на обліку у Бердичівському управлінні ГУ ДФС у Житомирській області, як платник єдиного податку 2-ї групи.
За обліковими даними з інформаційної системи «Податковий блок», по коду платежу: 18050400 (єдиний податок з фізичних осіб) станом на 01.06.2019 за позивачем обліковується недоїмка по єдиному податку з фізичних осіб у сумі 1034,05 грн. (а.с. 55-67).
Нарахування недоїмки по єдиному податку з фізичних осіб за вказаний період було здійснено контролюючим органом внаслідок несплати позивачем штрафних санкцій у сумі 875,15 грн., нарахованих з 2016 по 2018 рік, несплати в повній мірі єдиного податку з фізичних осіб на суму 135 грн. за 2019 рік, оскільки у лютому 2018 року платником сплачено 372,30 грн., нараховано 417,30 грн. (недоїмка 45 грн.), в квітні 2018 року платником сплачено 372,30 грн. нараховано 417,30 грн. (недоїмка 45 грн. у травні 2018 року платником сплачено 372,30 грн. нараховано 417,30 грн. (недоїмка 45 грн. та нарахованої пені на борг минулих років в сумі 24 грн. (45 х 3 =135 + 875,15 - 24 = 1034,05 грн).
Ставки єдиного податку відповідно до п.293.1 ст.293 Податкового кодексу України для платників 2 - групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формувань території громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності, з розрахунку на календарний місяць для 2-ї групи платників єдиного податку - у межах до 20% розміру мінімальної заробітної плати, (частина 2 п.293.2 ст.293 Податкового кодексу України). 
Відповідно до рішення Бердичівської міської ради від 17.01.2015 №989 (а.с. 70-78) ставки єдиного податку для 2-ї групи платників єдиного податку, із врахуванням внесених змін до рішення, встановлені: 2016 рік - 20% розміру мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата на 01.01.2016 1378 грн. х 20% = 275,60 грн.); 2017 рік - 20% розміру мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата на 01.01.2017 3200 грн. х 20% = 640,00 грн.); 2018 рік - 10% розміру мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата на 01.01.2018 3723,00 грн. х 10% = 372,30 грн.); 2019 рік - 10% розміру мінімальної заробітної плати (мінімальна заробітна плата на 01.01.2019 - 4173 грн. х 10% = 417,30 грн.).
За висновками контролюючого органу позивач у порушення п.295.1 статті 295 Податкового кодексу України авансові внески по єдиному податку сплачувала не своєчасно, а саме: по терміну сплати 20.03.2016 в сумі 275,60 грн. сплачено 21.03.2016; по терміну сплати 20.05.2016 в сумі 275,60 грн. сплачено 23.05.2016; по терміну сплати 20.06.2016 в сумі 275,60 грн. сплачено 21.06.2016; по терміну сплати 20.08.2016 в сумі 275,60 грн. сплачено 22.08.2016; по терміну сплати 20.10.2016 в сумі 275,60 грн. сплачено 26.10.2016; по терміну сплати 20.01.2018 в сумі 372,30 грн. сплачено 320грн 18.01.2018 та 52,30 грн. сплачено 19.02.2018.
ГУ ДФС у Житомирській області актом від 21.09.2018 №6068/50-13/2222700247, про результати перевірки своєчасності сплати авансових внесків з єдиного податку суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_1 , встановлено затримку у розрахунках з бюджетом по авансових внесках єдиного податку 2016 по 2018 рік, що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 50% ставки єдиного податку, для платників 2-ї групи, копію акту вручено платнику 27.09.2018 (а.с. 68).
За результатами перевірки Бердичівським управлінням ГУ ДФС у Житомирській області застосовано штрафні санкції у розмірі 875,15 грн., на підставі податкового повідомлення-рішення від 03.10.2018 №0077755013.
Станом на 01.06.2019 за ФОП ОСОБА_1 в інтегрованій картці платника з 2016 по 2019 рік рахувалась недоїмка по єдиному податку з фізичних осіб в сумі 1034,05 грн., на підставі чого ГУ ДФС у Житомирській області винесено податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2019 №142799-50 на суму 1034,05 грн. зі сплати єдиного податку з фізичних осіб (а.с. 12).
Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернулась до суду для її скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.31.1 і п.31.3 ст.31 Податкового кодексу України (далі - ПК України), строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст.38 ПК України).
Статтею 3 цього Кодексу визначено, що до складу податкового законодавства України належать чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
У свою чергу, при обчисленні строків у цивільних, комерційних і адміністративних справах, включаючи процедуру стосовно таких справ, якщо такі строки встановлені законом або судовим чи адміністративним органом, застосовуються положення Європейської конвенції про обчислення строків від 16.05.1972 №ETS-076 (далі - Конвенція).
Оскільки податкові правовідносини належать до адміністративних, суд має брати до уваги правила обчислення строків, встановлені Конвенцією, які підлягають застосуванню при обрахунку початку перебігу строку, визначеного ст.222 ПК України.
Відповідно до ст.3 Конвенції, строки, обчислені у днях, тижнях, місяцях і роках, починаються опівночі dies a quo і спливають опівночі dies ad quem.
За змістом ст.2 цієї Конвенції термін "dies a quo" означає день, з якого починається відлік строку, а термін "dies ad quem" означає день, у який цей строк спливає.
Згідно з ст.5 Конвенції при обчисленні строку суботи, неділі та офіційні свята враховуються. Однак, якщо "dies ad quem" строку, до спливу якого має бути здійснена та чи інша дія, припадає на суботу, неділю, офіційне свято чи день, який вважається офіційним святом, встановлений строк продовжується на перший робочий день, який настає після них.
Законом України від 05.04.2001 №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон №2346-ІІІ), визначено загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів в межах України, а також встановлює відповідальність суб`єктів переказу.
Так, відповідно до п.1.24 ст.1 вказаного Закону №2346-ІІІ, переказ коштів - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі. Ініціатором переказу у розумінні пункту 1.15 цієї ж статті Закону вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ грошей шляхом формування та подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу.
Згідно з п.8.2 ст.8 Закону №2346-ІІІ, банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки», протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.
Відповідно до п.1.13 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 №174 (що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 за №19528), у разі здійснення касових операцій протягом операційного часу банк (філія, відділення) на касових документах проставляє поточну дату здійснення касової операції, а в післяопераційний час - поточну дату і час приймання документів або напис чи штамп «вечірня» або «післяопераційний час».
Пунктом 8.4 ст.8 Закону №2346-ІІІ встановлено, що міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. Внутрішньобанківський переказ виконується в строк, встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів.
Таким чином, доручення клієнтів виконуються банком протягом цього ж робочого дня або не пізніше наступного робочого дня і не можуть перевищувати два операційні дні для внутрішньобанківського переказу коштів, а для міжбанківського переказу коштів не можуть перевищувати три операційні дні або в інші строки, якщо це передбачено в договорі (про що зазначено у листі Національного банку України від 05.03.2009 №25-113/592-3302).
Слід зазначити, що чинним податковим законодавством визначена відповідальність банку при несвоєчасному здійсненні переказу коштів в оплату податків.
Так, відповідно до п.129.6 ст.129 ПК України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.
Так, апелянт, як на правомірність винесеної вимоги зазначає те, що  штрафна санкція до позивача у розмірі 875,15 грн. була застосована на підставі податкового повідомлення - рішення від 03.10.2018 року № 0077755013, сума якого є узгодженою, оскільки в судовому порядку не оскаржувалась, а тому на переконання ГУ ДФС у Житомирській області останнім правомірно винесено оскаржувану податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2019 року №142799-50 на суму 1034,05 із єдиного податку фізичних осіб.
Колегія суддів критично ставиться до вказаних доводів, з огляду на наступне.
Так, у відповідності до абзацу першого п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 ПКУ, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків (абзац другий п.п. 56.17.5 п. 56.18 ст. 56 ПКУ).
Так, відповідно до  підпункті 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Згідно з підпунктом 14.1.175 вказаної статті податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, 03 жовтня 2018 року Бердичівським управлінням ГУ ДФС у Житомирській області винесено податкове повідомлення - рішення №0077755013, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 875,15 грн. за не сплату  авансових внесків єдиного податку.
На підтвердження отримання вказаного податкового повідомлення - рішення відповідач надає копію повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.69 на звороті).
Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.
Суд зауважує, що докази — це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.
Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.
Досліджуючи надані відповідачем докази, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає, що воно не є належним доказом в розумінні ст. 72-76 КАС України, оскільки з його змісту не можливо встановити чи дійсно саме ОСОБА_1 було отримано податкове повідомлення - рішення від 03.10.2018 року.
Також, факт отримання вказаного ППР заперечується і позивачем.
Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду даної справи необхідно надати оцінку доказам, які містяться в матеріалах справи, а саме через оцінку доказів допущення порушення термінів сплати авансових внесків по єдиному податку з боку позивача.
З матеріалів справи встановлено, що 19.03.2016 позивачем сплачено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб через філію ПАТ «Ощадбанк» в м. Бердичеві згідно платіжного доручення (квитанція) №205, відповідно до якого позивач надала банку розпорядження на перерахування коштів позивача на вказаний рахунок органу державної казначейської служби в оплату єдиного податку за лютий 2016 року у розмірі 275,60 грн. (а.с. 15), однак зарахування вказаної суми єдиного внеску відбулось 21.03.2016 (а.с. 65).
20.05.2016 позивачем сплачено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб через філію ПАТ «Ощадбанк» у м. Бердичеві згідно  платіжного доручення (квитанція) №98, відповідно до якого позивач надала банку розпорядження на перерахування коштів  на вказаний рахунок органу державної казначейської служби в оплату єдиного податку за квітень 2016 року у розмірі 275,60 грн. (а.с. 17), однак зарахування вказаної суми єдиного внеску відбулось 23.05.2016 (а.с. 66).
18.06.2016 позивач сплатила суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб через філію ПАТ «Ощадбанк» в м. Бердичеві згідно платіжного доручення (квитанція) №205, відповідно до якого позивач надала банку розпорядження на перерахування коштів на вказаний рахунок органу державної казначейської служби в оплату єдиного податку за травень 2016 року у розмірі 275,60 грн. (а.с. 20), однак зарахування вказаної суми єдиного внеску відбулось 21.06.2016 (а.с. 66).
20.08.2016 позивачем сплачено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб через філію ПАТ «Ощадбанк» в м. Бердичеві згідно платіжного доручення (квитанція) №182, відповідно до якого  позивач надала банку розпорядження на перерахування коштів на вказаний рахунок органу державної казначейської служби в оплату єдиного податку за липень 2016 року у розмірі 275,60 грн. (а.с. 20), однак зарахування вказаної суми єдиного внеску відбулось 22.08.2016 (а.с. 66).
25.10.2016 позивачем сплачено суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб через філію ПАТ «Ощадбанк» в м. Бердичеві згідно платіжного доручення (квитанція) №1, відповідно до  якого позивач надала банку розпорядження на перерахування коштів на вказаний рахунок органу державної казначейської служби в оплату єдиного податку та відповідно штрафу (так як фактично здійснив оплату після 20.10.2016) за вересень 2016 року у розмірі 413,40 грн. (50%) (а.с. 21), однак зарахування вказаної суми єдиного внеску відбулось 26.10.2016 (а.с. 67).
18.01.2018 позивач сплатила суму грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб через філію ПАТ «Ощадбанк» в м. Бердичеві згідно платіжного доручення (квитанція) №11 (а.с. 17), відповідно до якого позивач надала банку розпорядження на перерахування коштів на вказаний рахунок органу державної казначейської служби в оплату єдиного податку за грудень 2017 року у розмірі 320,00 грн.
Рішенням Бердичівської міської ради №286 від 28.02.2018 ставка єдиного податку для 2-ї групи  платників єдиного податку встановлено у розмірі 372,30 грн.
Таким чином, на день сплати єдиного податку, а саме: 18.01.2018 розмір єдиного податку складав 320,00 грн, який позивачем було сплачено у повному обсязі.
Суд зауважує, що вищезазначені платіжні доручення від 19.03.2016, 20.05.2016, 18.06.2016, 20.08.2016, 25.10.2016 були одержані банком відповідно 19.03.2016, 20.05.2016, 18.06.2016, 20.08.2016, 25.10.2016, однак переказ коштів до державного бюджету згідно з вказаними платіжними документами здійснено: 
від 19.03.2016 - 21.03.2016;
від 20.05.2016 - 23.05.2016; 
від 18.06.2016 - 21.06.2016;
від 20.08.2016 - 22.08.2016; 
від 25.10.2016-26.10.2016 (сума сплачених коштів із урахуванням штрафу).
Враховуючи вищенаведені обставини та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ФОП ОСОБА_1 порушень з приводу своєчасного перерахування до бюджету суми єдиного податку не допустила, оскільки згідно вищенаведених платіжних доручень здійснювала сплату у строки визначені Податковим кодексом України, а тому у відповідача відсутні підстави для винесення оскаржуваної вимоги.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.72 КАС України).
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Водночас, відповідачем в порушення ч.2 ст.77 КАС України не надано належних та достатніх доказів в підтвердження доводів зазначених в апеляційній скарзі, водночас позивачем надано достатньо належних, допустимих та достовірних доказів, які підтверджують протиправність винесеної  податкової вимоги від 06.06.2019 №142799-50 про стягнення з позивача податкового боргу у сумі 1034,05 грн., винесену ГУ ДФС у Житомирській області, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При цьому, апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені ст. 317 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню, оскільки доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Натомість оскаржуване рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення адміністративного спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Біла Л.М.