ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

26 лютого 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №588/1000/19 
Номер провадження 22-ц/816/254/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ-ПАК»
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Линник О.С., в приміщенні Тростянецького районного суду Сумської області, повний текст якого складено 26 листопада 2019 року,  

                                                  В С Т А Н О В И В:

05 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК», в якому просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2019 року по 26 березня 2019 року у сумі 15369,36 грн та середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 27 березня 2019 року по 05 червня 2019 року у розмірі 14721,14 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що у період з 03 жовтня 2018 року по 26 березня 2019 року вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «СТАНДАРТ – ПАК», працювала на посаді підсобного робітника. Звільнилася із роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. За час роботи у відповідача їй була нарахована, але у порушення вимог ст.116 КЗпП України, не виплачена заробітна плата, яка за період з 01 січня 2019 року по 26 березня 2019 року склала суму у розмірі 15369,36 грн. З приводу невиплати заборгованості по заробітній платі вона зверталася до директора ТОВ «СТАНДАРТ- ПАК» із письмовою вимогою, але відповіді не отримала. Також  телефонувала бухгалтеру підприємства, де їй повідомили, що розрахуються з нею, коли з`являться кошти. Посилаючись на викладені вище обставини, просила її позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
У відшкодуванні судових витрат, понесених ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК» на надання професійної правничої допомоги, відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не довів належними доказами проведення з нею повного розрахунку по заробітній платі та сплату середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні. Заперечує, що вона отримувала від відповідача кошти 27 березня 2019 року, 29 березня 2019 року та 09 квітня 2019 року. Вказує, що суд не оглядав оригіналів відомостей, на підставі яких їй були виплачені кошти.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Вважає, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає.  
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом директора ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК» №14 від 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 з 03 жовтня 2018 року була прийнята на роботу до ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК» на посаду підсобного робітника із окладом згідно штатного розкладу в сумі 3900,00 грн (а.с. 6, 89, 90, 93, 94).
Наказом ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК» №12-00015 від 26 березня 2019 року, на підставі заяви від 26 березня 2019 року, ОСОБА_1 була звільнена із посади підсобного робітника ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК» за згодою сторін (а.с. 6, 91, 92).
На підставі наданих ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК» копій відомостей на виплату готівки та видаткових касових ордерів судом першої інстанції встановлено, що позивач у 2019 році отримала таку заробітну плату: 23.01.2019 -1000,00 грн (відомість на виплату готівки за №10 та видатковий касовий ордер за №14 від 23.01.2019); 12.03.2019 – 2000,00 грн (відомість на виплату готівки за №16 та видатковий касовий ордер за №25 від 12.03.2019); 27.03.2019 – 1531,76 грн (відомість на виплату готівки за №27 та видатковий касовий ордер за №27 від 27.03.2019); 29.03.2019 – 866,94 грн (відомість на виплату готівки за №30 та видатковий касовий ордер за №29 від 29.03.2019); 09.04.2019 -5610,98 грн (відомість на виплату готівки за №36 та видатковий касовий ордер за №35 від 09.04.2019); 09.04.2019 – 3564,66 грн (відомість на виплату готівки за №42 та видатковий касовий ордер за №37 від 09.04.2019), що підтверджується її підписами у відомостях (а.с. 25-36).
З довідки ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК» вбачається, що за період роботи у товаристві з 03.10.2018 по 26.03.2019 нарахований дохід ОСОБА_1 склав 24818,76 грн, із якого утримано обов`язкові податки у сумі 4839,67 грн, виплачено доходів у сумі 14818,11грн. Станом на 27 березня 2019 року заборгованість по виплаті заробітної плати, розрахункових при звільненні, компенсації за невикористану відпустку становила 5160,98 грн. У період з 27.03.2019 по 09.04.2019 було нараховано компенсацію суми середнього заробітку за несвоєчасну виплату розрахункових у сумі 4428,15 грн. Утримано обов`язкових податків у сумі 863,49 грн. Заборгованість по заробітній платі у сумі 5160,98 грн та сума компенсації середнього заробітку у розмірі 3564,66 грн були виплачені ОСОБА_1 09.04.2019 року. Станом на 10.04.2019 року та на 07.06.2019 року (постановлення ухвали про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ) заборгованість по виплатам із заробітної плати, компенсаційних витрат перед позивачем у товариства відсутня (а.с. 95, 96, 98).
Із наданих Управлінням Держпраці у Сумській області матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_1 стосовно порушення трудового законодавства ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК», а саме з акту інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю серії СМ 1253/182/АА від 14.05.2019 року судом було встановлено, що під час інспекційного відвідування ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК» досліджувалося питання щодо дотримання законодавства про працю в частині дотримання строків виплати заробітної плати та проведення виплати всіх сум працівникам при звільненні. Перевіркою встановлено порушення ч. ч. 1, 2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці». Згідно розрахункової відомості за лютий 2019 року підсобному робітнику ОСОБА_1 нарахована до виплати заробітна плата у сумі 3852,08 грн. Зазначені кошти виплачені трьома сумами: за відомістю на виплату готівки №17 від 12.03.2019 - 2000,00 грн, за відомістю на виплатe готівки №27 від 27.03.2019 – 1531,76 грн, за відомістю на виплату готівки № НОМЕР_1 від 29.03.2019 виплачено 320,32 грн.
Також встановлено порушення ч.1 ст.116 КЗпП України (при звільненні працівника не провадиться виплата усіх сум, що належать до виплати), було вибірково розглянуто документи звільнених працівників підприємства. Встановлено, що згідно розрахункової відомості №3 за березень 2019 року ОСОБА_1 нараховано до виплати 5160,98 грн, у т.ч. - оклад пропорційно відпрацьованого часу, доплата за роботу у нічний час, компенсація за невикористану відпустку. Зазначені кошти у повному розмірі виплачені ОСОБА_1 згідно відомості на виплату готівки від 09.04.2019, тобто з порушенням встановленого терміну. Крім того, встановлено, що при несвоєчасній виплаті розрахункових коштів підсобному робітнику ОСОБА_1 згідно розрахункової відомості нарахування компенсаційних виплат звільненим за квітень 2019 року було нараховано до виплати кошти у сумі 3564,66 грн, які у повному розмірі виплачені ОСОБА_1 згідно відомості на виплату готівки №42 від 09.04.2019 (а.с. 68-70).
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за період затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були порушені строки виплати належних позивачу сум, але на час звернення до суду із позовом, ОСОБА_1 були виплачені усі виплати по заробітній платі, належні їй при звільненні та середній заробіток за період затримки розрахунку. Суд вважав, що позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 
Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що у день звільнення, ОСОБА_1 не були виплачені всі суми, що належали їй від підприємства.
Як вбачається із розрахункових відомостей на виплату готівки, видаткових касових ордерів та довідок, наданих ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК», станом на 27 березня 2019 року заборгованість по виплаті ОСОБА_1 заробітної плати, розрахункових при звільненні, компенсації за невикористану відпустку становила 5160,98 грн. Ці кошти були виплачені позивачу повністю лише 09 квітня 2019 року. У період з 27 березня 2019 року по 09 квітня 2019 року відповідачем було нараховано компенсацію суми середнього заробітку за несвоєчасну виплату розрахункових у сумі 4428,15 грн, з якої утримано податки і яка склала 3564,66 грн, які були виплачені ОСОБА_1 09 квітня 2019 року. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач у 2019 році отримала таку заробітну плату: 23.01.2019 -1000,00 грн (відомість на виплату готівки за №10 та видатковий касовий ордер за №14 від 23.01.2019); 12.03.2019 – 2000,00 грн (відомість на виплату готівки за №16 та видатковий касовий ордер за №25 від 12.03.2019); 27.03.2019 – 1531,76 грн (відомість на виплату готівки за №27 та видатковий касовий ордер за №27 від 27.03.2019); 29.03.2019 – 866,94 грн (відомість на виплату готівки за №30 та видатковий касовий ордер за №29 від 29.03.2019); 09.04.2019 - 5610,98 грн (відомість на виплату готівки за №36 та видатковий касовий ордер за №35 від 09.04.2019); 09.04.2019 – 3564,66 грн (відомість на виплату готівки за №42 та видатковий касовий ордер за №37 від 09.04.2019), що підтверджується її підписами у відомостях.
Звертаючись до суду з позовом, позивач вказувала, що під час звільнення їй не була виплачена заробітна плата, яка за період з 01 січня 2019 року по 26 березня 2019 року склала 15369,36 грн, а у судовому засіданні суду першої інстанції просила стягнути невиплачену заробітну плату вже в сумі 9374,26 грн. 
Проте, всупереч положенням ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та не надала доказів, які б підтверджували неналежність та недопустимість поданих відповідачем доказів. Суд обґрунтовано не взяв до уваги доводи позивача про те, що вона не отримувала від відповідача кошти 27 березня 2019 року, 29 березня 2019 року та 09 квітня 2019 року, оскільки на підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 не надала жодних доказів та не спростувала докази, зокрема, відомості про отримання готівки, надані відповідачем.
Копії відомостей, на підставі яких були виплачені кошти позивачу завірені належним чином, тому суд першої інстанції не вбачав підстав для огляду їх оригіналів.
З Акту Управління Держпраці у Сумській області серії СМ 1253/182/АА від 14 травня 2019 року вбачається, що під час інспекційного відвідування ТОВ «СТАНДАРТ-ПАК» досліджувалося питання щодо дотримання законодавства про працю в частині дотримання строків виплати заробітної плати та проведення виплати всіх сум працівникам при звільненні та встановлено, що відповідачем були порушені строки виплати належних позивачу сум,але належні
ОСОБА_1 кошти у повному розмірі сплачені згідно відомості на виплату готівки від 09 квітня 2019 року.  Крім того, встановлено, що при несвоєчасній виплаті розрахункових коштів підсобному робітнику ОСОБА_1 згідно розрахункової відомості нарахування компенсаційних виплат звільненим за квітень 2019 року було нараховано до виплати кошти у сумі 3564,66 грн, які у повному розмірі виплачені ОСОБА_1 згідно відомості на виплату готівки №42 від 09.04.2019 (а.с. 68-70). 
Позивач не спростувала зазначену в цьому акті інформацію та не довела, що на час подачі позову відповідачем не була виплачена заборгованість по заробітній платі.
Таким чином, суд обґрунтовано виходив з того, що заборгованість по заробітній платі відсутня, позивачу виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тому відсутні підстави для задоволення позову. 
Отже, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу,  не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення – без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   
                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 21 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий -                                                                                    О.Ю. Кононенко

Судді :                                                                                                В.І. Криворотенко 

                                                                                                            О.І. Собина