ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«20» лютого 2020 року м. Херсон

Справа № 653/1364/19 
Провадження № 22-ц/819/448/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя – доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	
секретар	Пісоцька Т. І.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Крапівіної О. П. від 17 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа – ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вище зазначеною заявою, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок і земельну ділянку, які знаходяться по АДРЕСА_1 . 
13 жовтня 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчено в Щасливцевській сільській раді Генічеського району, за яким все своє майно заповідав їй.
Заяву про прийняття спадщини вона до нотаріальної контори не подавала, оскільки, відповідно до ст. 1270 ЦК України, вважалася такою, що її прийняла, як особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час її відкриття та не відмовлялась від неї.
Після звернення до нотаріуса за видачою свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус відмовив їй у видачі вказаного свідоцтва у зв`язку з тим, що не підтверджено факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Заявник зазначала, що вона дійсно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вела з ним спільне господарство, однак її зі спадкодавцем місця проживання зареєстровані за різними адресами.
Іванченко просила суд встановити факт її постійного проживання спільно зі спадкодавцем – ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент відкриття спадщини.
Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 17 грудня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що факт її постійного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті підтверджується довідкою Щасливцевської ради Генічеського району та показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заінтересована особа – ОСОБА_2 , спору з яким у неї немає, визнає її право на спадщину.
В судове засідання заявник і заінтересована особа не з`явилися, просили справу розглядати у їх відсутність, тому колегія суддів вважає можливим справу розглянути у їх відсутність в порядку ст. 372 ЦПК України, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що у заявника спору немає, оскільки вона не надала суду документ, що підтверджує відмову нотаріуса у заведенні спадкової справи. Встановлення такого факту ОСОБА_1 не потрібно у зв`язку з наявністю заповіту та не породжує для останньої прав і обов`язків: в нотаріальну контору у шестимісячний строк заявник має подати заяву про прийняття спадщини, або копію паспорту з реєстрацією, а не рішення суду, у разі пропуску такого строку – рішення суду про надання додаткового строку для прийняття спадщини.
Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погодитися не може з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 13 жовтня 2015 року ОСОБА_3 склав заповіт, за яким все своє майно заповів ОСОБА_1 /а. с. 6/.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3  помер, на день своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а. с. 5, 11/.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, розташованої за вище зазначеною адресою /а. с. 7, 8, 10/.
З роз`яснень наданих ОСОБА_1 приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу Херсонської області Бернацькою Н. Г. 27 лютого 2019 року вбачається, що згідно довідки Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області № 487 від 26 червня 2018 року та даних паспорту ОСОБА_1 щодо реєстрації місця проживання встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 остання разом з ним зареєстрованою не була. У зв`язку з вказаними обставинами, враховуючи, що у шестимісячний термін ОСОБА_1 не звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, нею пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, тому вона має право звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 /а. с. 9/.
Даний документ є фактично відмовою нотаріуса у прийнятті заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини і заведення спадкової справи.
Згідно паспорту ОСОБА_1 , вона з 28 березня 2003 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 /а. с. 3/.
Відповідно до довідки виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області № 487 від 26 червня 2018 року, до смерті та на момент смерті ОСОБА_3 разом з ним постійно проживала та вела спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 дружина ОСОБА_1 /а. с. 11/.
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).
Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.
За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ч.10 ст. 6 того ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції помилково вважав, що наявність заповіту спадкодавця на ім`я ОСОБА_1 не породжує її обов`язку звернення у шестимісячний строк до нотаріальної контори і необхідність вирішення питання про прийняття останньою спадщини, шляхом звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Згідно п. 3.21 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до п.3.22. Глави 10 вище зазначеного Порядку, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. 
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що суди можуть розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, при їх розгляді слід встановити чи було місце проживання позивача за зазначеною ним в позові адресою постійним, переважним чи тимчасовим, маючи при цьому на увазі, що, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Так, довідкою виконавчого комітету Щасливцевської сільської ради Генічеського району Херсонської області № 487 від 26 червня 2018 року підтверджено факт постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем – ОСОБА_3 , до його смерті та на момент смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Даний факт підтвердили і свідки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , допитані судом першої інстанції, які пояснили, що ОСОБА_1 все життя прожила з ОСОБА_3 у житловому будинку АДРЕСА_1 , вони вели спільне господарство, коли ОСОБА_3 захворів, то ОСОБА_1 доглядала за ним, після його смерті займалася організацією його поховання.
Дані покази свідків суд першої інстанції відобразив у рішенні недостовірно та дав їм неналежну правову оцінку, при тому, що свідок ОСОБА_4 зазначила, що незважаючи, що подружжя ОСОБА_6 ще у 80-х роках розійшлося, вони продовжували жити разом.
В суді першої інстанції заявниця пояснила, що вона з 2003 року зареєстрована за адресою проживання їх сина, оскільки так рекомендували юристи сина з метою врегулювання його зобов`язань.
Колегія суддів, враховуючи вимоги ст. 76, 78 – 80 ЦПК України, вважає, що докази, надані ОСОБА_1 на підтвердження факту її постійного проживання разом зі спадкодавцем, є допустимими, достовірними та достатніми, а тому, оцінюючи їх у сукупності, приходить до висновку про доведеність заяви.
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.
Таких висновків неодноразово доходив ВС при вирішенні аналогічних правовідносин у постановах від 01 серпня 2018 року у справі № 212/9157/15-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.
На підставі вище зазначеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є слушними та підлягають задоволенню, а рішення суду, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 17 грудня 2019 року скасувати, ухвалити нове.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_1 у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.
  Головуючий	  Л. П. Воронцова	
  Судді:	  П. Я. Ігнатенко    О. М. Полікарпова