КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
13 січня 2020 року                                                                                      м. Київ
 
                                                                                                          Справа №755/18130/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/1973/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     судді-доповідача:    Соколової В.В.                                                                                суддів:                        Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.                                                 секретар                     Луговий Р.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва постановлену під головуванням судді Галаган В.І. 12 листопада 2019 року у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець (Анцифєрова) Алла Миколаївна про визнання недійсним договору довічного утримання, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У листопаді 2019 року до суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець (Анциферова) Алла Миколаївна, про визнання недійсним договору довічного утримання та про визнання недійсним заповіту.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець (Анциферова) Алла Миколаївна, про визнання недійсним договору довічного утримання та про визнання недійсним заповіту - роз`єднано в самостійні провадження. Виділено в самостійне провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець (Анцифєрова) Алла Миколаївна, про визнання недійсним договору довічного утримання, залишивши номер справи 755/18130/19 (Провадження № 2/755/6769/14). Виділено в самостійне провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець (Анцифєрова) Алла Миколаївна, про визнання недійсним заповіту, якому присвоєно №755/18208/19 (Провадження № 2/755/6794/19).
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баранець (Анцифєрова) Алла Миколаївна про визнання недійсним договору довічного утримання.
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Не погодився із вказаним судовим рішенням позивач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість судового рішення, як такого, що постановлене з порушенням норм процесуального права. Представник позивача зазначає про те, що у справі №755/10327/17 був той самий позивач, відповідач та третя особа, а також той самий предмет - визнання недійсним договору утримання, проте інша підстава - належність квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 - батьку та ОСОБА_1 - сину/позивачу на праві спільної сумісної власності (ст. ст. 355, 368-369 ЦК України), внаслідок чого, відповідно до припису ч. 2 ст. 747 ЦК України, договір довічного утримання повинен був укладатися після визначення частки цього співвласника у спільному майні або визначення між співвласниками порядку користування цим майном.
Предметом позову у вказаній справі № 755/18130/19, є визнання недійсним договору довічного утримання, а підставою - не зазначення у договорі утримання конкретно визначеної частини помешкання/квартири на виконання вимог імперативного припису ст. 750 ЦК України, що відразу з моменту його укладання/посвідчення унеможливило його виконання.
Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував, що спір виник між тими самими сторонами, про той самий предмет, але позов пред'явлено ОСОБА_1 з іншої підстави, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України підстав для відмови у відкритті провадження. На підставі викладеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Зазначила, що судом першої інстанції повно та всебічно встановлено фактичні обставини та постановлено законну і обґрунтовану ухвалу. Просила апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кравченко О.М. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити. 
Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Від третьої особи - ПН КМНО Баранець А.М. до суду надійшов лист в якому вона просила розглядати справу за її відсутності.
ОСОБА_3 отримавши судову повістку 16 грудня 2019 року в судове засідання не з'явилась,  причини неявки суду не повідомила,а тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).
Статтею 186 ЦПК України визначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
 
Предметом спору є частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.
Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують вказані обставини.
 
Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анцифєрова (Баранець) Алла Миколаївна, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору довічного тримання від 02 вересня 2016 року відмовлено (справа №755/10327/17).
Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого2019 року змінено в частині правового обґрунтування, в решті рішення залишено без змін. 
З тексту судових рішень вбачається, що предметом позову ОСОБА_1 були вимоги про визнання недійсним договору довічного утримання від 02 вересня 2016 року з підстав відсутності його згоди, як співвласника квартири, на укладення договору довічного утримання, предметом якого є спільна сумісна власність - квартира, що суперечило положенням ст. ст. 369, 747 ЦПК України. 
З тексту позовної заяви ОСОБА_1 , поданої в листопаді 2019 року, вбачається, що предметом позову ОСОБА_1 є визнання недійсним договору довічного утримання від 02 вересня 2016 року з підстав не зазначення у договорі утримання конкретно виділеної частини помешкання/квартири на виконання вимог імперативного припису ст.750 ЦК України, та ст. 747 ЦПК України, також позивач вказує на неналежне виконання ОСОБА_2 умов договору довічного утримання. Тобто підстави даного позову є відмінними від підстав, які заявлялись позивачем у справі №755/10327/17.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції безпідставно вважав, що вказані позови є тотожними та помилково відмовив у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 з підстав передбачених  п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В.Соколова          
Судді:                                                                                                 А.М.Андрієнко                                                                                                                                                                                                                                                              Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 16 січня 2020 року