Постанова
Іменем України
 
18 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 638/9128/16-ц
провадження № 61-31469св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - Харківське учбово-виробниче підприємство № 2 Українського товариства глухих,
відповідачі -  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у cудовому засідання в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2017 року у складі судді Подус Г. С. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Пономаренко Ю. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2016 року Харківське учбово-виробниче підприємство №2 Українського товариства глухих (далі - Харківське УВП №2 УТОГ) звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати за проживання в гуртожитку.
В обґрунтування позову зазначено, що у вересні 2014 року Харківське                     УВП №2 УТОГ звернулося до Дзержинського районного суду міста Харкова з заявою про видачу судового наказу щодо солідарного стягнення з         ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми заборгованості по оплаті за проживання в гуртожитку з урахуванням штрафних санкцій за період 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2014 року. 02 лютого 2015 року судом було видано судовий наказ № 2-н/638/362/15.
13 квітня 2015 року боржник ОСОБА_1 подала заяву до суду про скасування зазначеного судового наказу, адже, на її думку заборгованість перед заявником відсутня. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 квітня 2015 року судовий наказ було скасовано, роз`яснено право Харківського УВП № 2 УТОГ звернутися з вимогами про стягнення заборгованості в порядку позовного провадження.
З огляду на викладене, позивач просив суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів грошові кошти за проживання у гуртожитку у сумі 16 228,06 грн, 3 % річних від простроченої суми боргу, інфляційні втрати від простроченої суми боргу та судові витрати.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 лютого                   2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2017 року, позовні вимоги Харківського УВП № 2 УТОГ задоволено в повністю.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Харківського УВП №2 УТОГ грошові кошти за проживання у гуртожитку у сумі 16 228,06 грн за період з 01 вересня 2011 року по 30 травня 2016 року.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Харківського УВП №2 УТОГ 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 01 вересня                2011 року по 30 травня 2016 року в сумі 696,09 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Харківського УВП №2 УТОГ інфляційні втрати від простроченої суми боргу за період з 01 вересня 2011 року по 30 травня 2016 року у сумі 3 353,42 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за проживання в гуртожитку у визначеному Харківським УВП №2 УТОГ розмірі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2017 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу направити на новий розгляд.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначають, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки правовідносинам, які склались між сторонами після 31 серпня 2012 року, тобто після закінчення строку договору найму житлової площі у гуртожитку Українського товариства глухих від 01 серпня 2009 року № 40 Г.
На думку заявників, до спірних правовідносин мав би застосовуватись пункт 7.2 Положення про гуртожитки Українського товариства глухих, затверджене постановою президії центрального правління Українського товариства глухих, а не пункт 7.3 цього Положення, на які послались суди попередніх інстанцій.
Судами не надано правової оцінки діям позивача щодо одностороньої зміни умов договору найму щодо розміру і порядку оплати за проживання в гуртожитку, проведених наказами № 98 А від 30 жовтня 2013 та № 63 А від              30 жовтня 2015 року року «Про розцінки за мешкання в гуртожитку», на предмет відповідності цих умов положенням договору найму, у тому числі типового.
Крім того, заявники вважають, що судами помилково застосовано норми загального (цивільного) законодавства, яким регулюється порядок оплати за проживання в гуртожитках, а саме норму статті 815 ЦК України, а не спецільні норми житлового законодавства.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та витребувано матеріали цивільної справи з Дзержинського районного суду міста Харкова. Крім того, вказаною ухвалою зупинено виконання рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження.
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України29 травня 2018 року справа передана до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 належить на праві власності Українському товариству глухих, яке є засновником Харківського УВП №2 УТОГ, на балансі якого знаходиться цей гуртожиток.
Згідно з постановою президії центрального правління Українського товариства глухих № 86 від 14 травня 2003 року «Про порядок надання житлової площі в гуртожитках підприємств і організацій Українського товариства глухих, користування цими гуртожитками та їх утримання» з                   01 квітня 2003 року надання мешканцям житлової площі в гуртожитках підприємств і організацій Українського товариства глухих здійснюється лише шляхом укладання договору найму. Зобов`язання по укладанню даних договорів покладено на директорів підприємств і організацій УТОГ. 
Відповідно до Положення про гуртожитки УТОГ (далі - Положення), які є на балансі підприємств і організацій товариства, гуртожитки УТОГ призначаються для проживання у них виключно працівників, які знаходяться у трудових відносинах з підприємством Товариства у період їх роботи на цих підприємствах. Поселення у гуртожитках осіб, які не є працівниками підприємства, допускається при наявності вільних місць у виняткових випадках і лише з дозволу центрального правління УТОГ.
Згідно з пунктами 7.2, 7.3 цього Положення громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду, не пізніше десятого числа наступного за оплачуваним місяця.
ОСОБА_1 проживає в кімнаті АДРЕСА_1 і зареєстрована у вказаній кімнаті з 13 вересня 1988 року. ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 та зареєстрована у цій кімнаті гуртожитку як член сім`ї з 21 квітня 2005 року.
06 грудня 2005 року згідно з наказом учбово-виробничого підприємства                 № 2 Українського товариства глухих №115-К, ОСОБА_1 звільнена з посади швеї швейного цеху на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.
01 вересня 2009 ОСОБА_1 у письмовій формі укладала договір найму ізольованої кімнати у вказаному гуртожитку, строк дії якого було визначено до 31 серпня 2012 року включно, а в подальшому переукладати зазначений договір найму у письмовій формі ОСОБА_1 відмовилась.
Наказом по Харківському УВП №2 УТОГ від 31 жовтня 2013 року «Про розцінки за мешкання в гуртожитку» встановлено для осіб, які не працюють на УВП №2 УТОГ та не мають законних підстав на проживання в гуртожитку, плату за кімнату, де проживають 1-2 особи, в розмірі 800,00 грн на місяць.
Законність цього наказу і встановлених ним тарифів, за якими відповідачам нараховується плата за користування кімнатою, була предметом судового розгляду по справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Харківського УВП №2 УТОГ про визнання порядку формування тарифів на проживання у гуртожитку незаконним та зобов`язання вчинити певні дії.
За результатами розгляду цієї справи рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 01 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.
ОСОБА_1 не виконувала умови договору найму кімнати в гуртожитку, який діяв до 31 серпня 2012 року, не сплачувала плату за проживання в гуртожитку з 01 вересня 2011 року, відмовилась укладати з позивачем новий договір  найму житла. 
Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 
Згідно змісту статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі 
№ 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».
Оскільки відповідачі не працюють в Харківському УВП №2 УТОГ, користуються відособлено кімнатою в гуртожитку цього товариства і комунальними послугами, відмовляються укладати договір найму житла, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за проживання в кімнаті в гуртожитку в розмірі  16 228,06 грн за період з 01 вересня 2011 року по 30 травня 2016 року та нарахованих на цю суму 696,09 грн 3 % річних, 3 353,42 грн інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною третьою статті 410 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, їх належить залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 травня                                2017 року залишити без змін.
 
Поновити виконання рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2017 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                             В. І. Крат
Судді                                                                                               Н. О. Антоненко
                                                                                                    В. І. Журавель
                                                                                                    Є. В. Краснощоков 
 М. М. Русинчук