ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/443/17  Номер провадження 22-ц/814/647/20	Головуючий у 1-й інстанції Должко С. Р.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії: 
       головуючого - судді - Одринської ТВ.,
       суддів: Карпушина Г.Л, Пікуля В.П.
за участю секретаря судових засідань - Ряднини І.В.
розглянувши у спрощеному провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк " ПриватБанк" про захист прав споживачів та повернення незаконно вилучених коштів
за апеляційною скаргою представника АТ КБ " ПриватБанк" - Крилової О.Л.
на заочне рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2019 року
в с т а н о в и л а:

29 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ « ПриватБанк» про стягнення на його користь 1030, 32 грн., які незаконно вирахувані Банком з його зарплатної картки. 31.07.2018 року збільшивши позовні вимоги, просив визнати нечесною і недобросовісною застосовану по відношенню до нього відповідачем підприємницьку практику. В обґрунтування позову вказує, що відповідачем неправомірно зараховано грошові кошти, які він сплачував на погашення споживчого кредиту по кредитному договору PLZ1RU49380056 від 17.01.2012 року, на кредитні картки по договору №SANDN51000021109740, а потім з кредитних карток, банк проводив погашення заборгованості за споживчим кредитом по кредитному договору PLZ1RU49380056 від 17.01.2012 року. Вважає, що вказані дії Банку були проведені з метою збільшення його боргу по кредитній картці за договором №SANDN51000021109740 , оскільки за кредитною карткою, можливе нарахування більших процентів та штрафних санкцій, ніж по споживчому кредиту за кредитним договором PLZ1RU49380056 від 17.01.2012 року.
Заочним рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк " ПриватБанк" про захист прав споживачів та повернення незаконно вилучених коштів - задоволено.
Визнано нечесною і недобросовісною застосовану по відношенню до позивача відповідачем підприємницьку практику, яка полягає у тому, що відповідач, сплачувані позивачем грошові кошти на погашення споживчого кредиту по кредитному договору PLZ1RU49380056 від 17.01.2012 року, зараховував на кредитні картки по договору №SANDN51000021109740, а потім з кредитних карток проводив погашення заборгованості за споживчим кредитом по кредитному договору PLZ1RU49380056 від 17.01.2012 року, з метою збільшення боргу позивача по кредитній картці за договором №SANDN51000021109740 і нарахування більших процентів та штрафних санкцій ніж по споживчому кредиту за кредитним договором PLZ1RU49380056 від 17.01.2012 року.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» 1030 (одну тисячу тридцять) гривень 32 копійки грошових коштів, як незаконно відрахованих із зарплатної картки.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що зарплатна картка відкривалась позивачу не з його власної ініціативи, а роботодавцем згідно п. 6.7. Інструкції НБУ №492 від 12.11.2003 р., при її видачі позивач не був попереджений про те, що банк зможе на власний розсуд, у будь-який час, знімати з його зарплатної картки зарплату, позивач не надавав своєї згоди на те, щоб банк знімав кошти з його зарплатної карти, а тому автоматичним списанням коштів, Банк порушив права позивача як споживача фінансової послуги, наданої Банком. Крім того, судом вказано, що списання коштів із заробітної плати є порушенням норм трудового законодавства.
З вказаним рішенням суду не погодився АТ КБ « ПриватБанк», в зв`язку з чим представник Банку оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що місцевим судом не враховано, що автоматичне списання коштів з заробітної плати здійснювалося на підставі п. 5.6 Правил надання банківських послуг, з яким ОСОБА_1 був ознайомлений та погодив останні шляхом подальшого використання кредитних коштів. Факт погодження ОСОБА_1 з Правилами надання кредитних коштів підтверджено відповідними судовими рішеннями, якими задоволено позовні вимоги Банку та стягнуто з позивача у даній справі заборгованість у сумі 32365, 19 грн. Крім того, місцевий суд прийшов до помилкового висновку про нечесну та недобросовісну діяльність банку по відношенню до позивача, оскільки позивачем не надано доказів погашення заборгованості по кредитному договору РLZ1RU49380056 від 17 січня 2012 року, тому рішення у вказаній частині ґрунтується на припущеннях. Вважає, що посилання суду на порушення Банком трудового законодавства під час списання коштів є безпідставним, оскільки положення ст.25, 26 Закону України « Про оплату праці» регулюють правовідносини, між працівником та роботодавцем, та не поширюються накредитні правовідносини.
Також, місцевим судом взагалі не надано оцінку заяві ПАТ КБ « Приватбанк» про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, про що неодноразово заявлялося представником Банку.
У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Зінченко Г.В. вказав, що відповідач не доводить в чому саме полягає незаконність або необґрунтованість оскаржуваного рішення, не наводить ніяких обставин, які підлягають встановленню, та не обґрунтовує поважності причин неподання витребовуваних доказів. З урахуванням викладеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого суду - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права. 
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , в період з 16.12.2013 року по 07.04.2014 року, працював підсобним робітником в Товаристві «Укроліяпродукт».
Для виплати заробітної плати було відкрито зарплатну картку в ПАТ КБ «Приватбанк», на яку перераховувалась заробітна плата.
Через деякий час, позивач помітив, що з його зарплатної картки, зарплата стала зникати, спочатку невеликі суми, але в березні 2014 року з його зарплатної картки зникло близько тисячі гривень.
Вказаний факт підтверджується випискою ПАТ КБ « ПриватБанк» від 28.02.2017 року, відповідно до якої, в період з 14.01.2014 року по 21.03.2014 року, з зарплатної картки ОСОБА_1 , банком було знято 1030,32 грн. заробітної плати, в якості автоматичного списання коштів на погашення простроченої заборгованості/ а.с.8-12/.
У своїх запереченнях на позов, представник банку вказує, що списання коштів з зарплатної карти позивача, здійснювалось відповідно до п.5.6 « Правил користування платіжною карткою», відповідно до якого позивач погодився з умовою, що Клієнт доручає Банку списувати з будь - якого рахунку відкритого в Банку, в тому числі з Картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов`язань/ а.с. 18-20, 23-24/.
Згідно вимог статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Позивач посилався на те , що не надавав банку згоду на списання грошових коштів з його карткового рахунку, на який зараховувалася заробітна плата.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 10 березня 2017 року встановлено, що 14.04.2008 року між ПАТ КБ « ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
         Кредитний договір складається з анкети та заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку.
Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язався погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки, визначені договором.
         Вищевказаним рішенням стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» в розмірі 34233 грн. 45 коп. ( 3436 грн. 77 коп. - заборгованість за кредитом, 25933 грн. 30 коп. - заборгованість за процентами, 2995 грн. 12 коп.- заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг - 250 грн. - фіксована частина, 1618 грн. 26 коп. - процентна складова штрафу) / а.с. 21-22/.  
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 27 квітня 2017 року, рішення Зіньківського районного суду  Полтавської області  від   10 березня 2017 року в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1  на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» штрафу відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг в розмірі 250 грн. - фіксована частина, 1618 грн. 26 коп. - процентна складова - скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» штрафу відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг в розмірі 250 грн. - фіксована частина, 1618 грн. 26 коп. - процентна складова.
Тобто, списання коштів ПАТ КБ « Приватбанк» з зарплатної карти позивача було здійснено на підставі п.5.6 « Правил користування платіжною карткою», з умовами якого погодився позивач, підписуючи анкету та заяву позивальника, правомірність, яких встановлена вищевказаними рішеннями суду. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов до помилкового висновку про те, що автоматичним списанням коштів, Банк порушив права позивача як споживача фінансової послуги, наданої Банком.
Посилання суду на положення ст.25, 26 Закону України « Про оплату праці» не застосовується до спірних правовідносин, оскільки вказані положення регулюють правовідносини між працівником та роботодавцем.
Крім того, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо погашення ним споживчого кредиту по кредитному договору PLZ1RU49380056 від 17.01.2012 року, тому посилання позивача про нечесну підприємницьку діяльність Банку в частині штучного збільшення суми заборгованості по кредитній карті не знайшли свого підтвердження.
Встановивши, що права ОСОБА_2 порушено не було, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог останнього.
Крім того, колегія суддів зазначає, що місцевий суд дійшовши висновку про обґрунтованість позовних вимог не надав оцінку заявам відповідача про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, що є порушенням норм процесуального права. 
Враховуючи недоведеність позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про недоцільність перевіряти обставини щодо пропуску позивачем строків позовної давності на звернення до суду, оскільки вона має правові наслідки лише при обґрунтованості заявлених позовних вимог.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованим, в зв`язку з чим рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи обґрунтованість апеляційної скарги, сплачений АТ « КБ « ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 826, 80 грн. підлягає стягненню з позивача.
Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів
                                       
       УХВАЛИЛА:
          Апеляційну скаргу представника АТ КБ " ПриватБанк" - Крилової О.Л.- задовольнити.
Заочне рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.
       У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк " ПриватБанк" про захист прав споживачів та повернення незаконно вилучених коштів - відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк " ПриватБанк"судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 826, 80 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
  Повний текст постанови  складено  27 лютого 2020 року.
   
головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________________Г.Л.Карпушин ______________ В.П.Пікуль