ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" січня 2020 р.                                                                     Справа №909/82/16

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді          Матущака О.І.
суддів:          Бойко С.М.
          Бонк Т.Б.

за участю кредиторів від:
АТ “Укрексімбанк” в м.    Дніпрі : Анохін В.О. (адвокат); 
ПАТ “АБ “Укргазбанк”: Макєєв Є.Ю. (адвокат);
боржника: Яковишин В.В. (адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу                    Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк “Укргазбанк”, м. Київ №231-42/19 від 04.11.2019 (Вх.ЗАГС №01-05/4001/19 від 08.11.2019)

на ухвалу          Господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2019 (повний текст ухвали – 11.10.2019, суддя В.В. Михайлишин)

у справі                                                   №909/82/16

за заявою                                                  Компанії Naran advisory corporation, м. Беліз

про банкрутство                                        Товариства з обмеженою відповідальністю                                                                                 “Корпорація “Агро-Союз”, смт. Слобожанське,                                                                                 Дніпровський район, Дніпропетровська область

ВСТАНОВИВ:
                    
Фактичні обставини та суть спору.
Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.02.2016 порушено провадження за заявою ініціюючого кредитора - Компанії Naran advisory corporation у справі про банкрутство боржника ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» та призначено розпорядником майна – арбітражного керуючого Тритяченко О.В.
15.02.2016 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ «Корпорація «Агро-Союз».
          В порядку та строк, передбачений ч.1 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакція що діяла з 19.01.2013 ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» подано заяву про визнання кредитором з вимогами до боржника в сумі 102 600 374, 81 грн з яких: 100 398 374, 81 грн - вимоги не забезпечені заставою майна боржника та 2 202 000, 00грн - вимоги забезпечені заставою майна боржника.
Ухвалою Господарського суду Господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2019, серед іншого, визнано грошові вимоги ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» у розмірі 62  213  758, 64 грн, з яких: 2  756, 00 грн – вимоги першої черги; 41  377  466, 10 грн – вимоги четвертої черги; 20  833  536, 54 грн – вимоги шостої черги. Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні грошових вимог ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» до ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» в розмірі 40 386 616, 17 грн.
Ухвала суду мотивована тим, що заявником доведено наявність заборгованості за кредитним договором №1/12/к від 29.02.2012 за основним зобов`язанням, а також штрафні санкції. 
В частині відмови у внесенні грошових вимог у розмірі 40 386 616, 17 грн ухвала суду обґрунтована тим, що право кредитодавця нараховувати  передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. 
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи. 
ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищезгадану ухвалу в частині відмови у задоволенні грошових вимог в розмірі 40 386 616, 17 грн, прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати вказані вимоги кредитора. У своїй апеляційній скарзі апелянт загалом покликається на те, що з огляду на умови кредитного договору №1/12/к від 29.02.2012, укладений між АБ “Укргазбанк” та ТОВ “Виробниче підприємство “Агро-Союз”, згідно якого поручителем є ТОВ “Корпорація “Агро-Союз” , банк має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами та, відповідно, штрафні санкції за їх несплату до моменту відкриття провадження справи про банкрутство та пред`явлення кредиторських вимог. 
Сторонами відзивів на апеляційну скаргу не подано.
Інших клопотань, заяв в порядку  ст.207 ГПК України  сторонами заявлено не було.
Оцінка суду.
Відповідно до ч. 6  ст. 12 Господарського процесуального кодексу України  господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Необхідно зазначити, що з 21.10.2019 набрав чинності  Кодекс України з процедур банкрутства. Разом з тим враховуючи, що предметом апеляційного перегляду є ухвала суду від 08.10.2019, до спірних правовідносин належить застосовувати  Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»  в редакції з 19.01.2013 (далі -  Закон про банкрутство).
Відповідно до ч. 1  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на зазначену норму, апеляційний суд переглядає ухвалу місцевого господарського суду лише в межах відмови у задоволенні грошових вимог ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк» до ТОВ «Корпорація «Агро-Союз» в розмірі 40 386 616, 17 грн.
Предметом розгляду даної справи є кредитні правовідносини. Спір у справі стосується можливості нарахування та стягнення процентів, передбачених договором за користування кредитом після спливу строку договору.
Згідно ст. 626 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 29.02.2012 між ПАТ «Акціонерним банком “Укргазбанк” та ТОВ “Виробниче підприємство “Агро-Союз” (позичальником) укладено кредитний договір № 1/12/к, з врахуванням змін та доповнень, внесених договорами про внесення змін № № 1 - 3, відповідно до умов якого Банк відкрив позичальнику відновлювану кредитну лінію з лімітом 40 000 000, 00 гривень на строк з 29.02.2012 по 27.02.2015 зі сплатою процентів за користування кредитом: з 29.02.2012 по 30.03.2014 - з 19, 0% річних, а на прострочену заборгованість - 22, 0% річних; з 31.03.2014 по 27.02.2015 - 22, 0% річних, а на прострочену заборгованість - 25, 0% річних.
Відповідно до пункту 1.3.2. договору (про внесення змін та доповнень № 3 від 31.03.2014) позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі у термін до 27.02.2015.
Пунктом 3.4. договору сторонами визначено, що проценти за користування кредитними коштами позичальник зобов`язався сплачувати щомісяця, не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, в день повного погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового погашення заборгованості за кредитом, або в день дострокового розірвання кредитного договору.
Отже, кінцевий терміном погашення боргу - 27.02.2015. 
Наявними матеріалами справи встановлено, що боржник кредит у розмірі 40 000 000, 00 грн не повернув, проценти за користування кредитом сплачувати перестав. 
Відповідно до ч. 1, 2  ст. 1054 Цивільного кодексу України  за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 1 ст.  598  та ст.  599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Необхідно зазначити, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з положеннями  Цивільного кодексу України  мають різний зміст. 
Так, відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору, хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відтак закінчення строку договору, належно виконаного лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у ст. 530 ЦК України, згідно з ч. 1 якої якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, на яку послався суд першої інстанції.
Водночас, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.   
Приписами ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Так,  місцевим господарським судом встановлено, що строк повернення кредитних коштів, встановлений договором, настав 27.02.2015. Однак, відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконав. Надалі ПАТ «Акціонерний банк “Укргазбанк”   звернувся  з позовом про стягнення відповідних коштів, проте ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 25.082016 зупинено провадження у справі до вирішення спірних правовідносин в межах справи про банкрутство з урахуванням положень ст. 17 Закону про банкрутство,  тобто  спору, який є предметом даного апеляційного перегляду. 
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абз. 2 ч. 1  ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зважаючи на вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що строк виконання зобов`язання щодо повернення кредиту настав і позивач вчиняв дії щодо повернення такого кредиту шляхом звернення до суду з відповідним з позовом та заявою про визнання кредиторських вимог в межах провадження у цій справі.
Після настання строку погашення всієї заборгованості кредитний договір    припинив дію, а банк з 27.02.2015 втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування кредитом.
Водночас суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта на те, що вищезгадана постанова у справі № 444/9519/12 Великої Палати Верховного Суду не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки правовідносини у справах є відмінними, з огляду на те, що викладений правовий висновок Верховного Суду стосується саме можливості нарахування та стягнення процентів, передбачених договором за користування кредитом після спливу строку договору, що і мало місце у спірній ситуації.
Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.
Керуючись ст. ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281- 284 ГПК України, 

Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 08.10.2019 у справі  №909/82/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу           ПАТ «Акціонерний банк «Укргазбанк», м. Київ - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей передбачених Кодексом України з питань банкрутства. 

Справу повернути  до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.02.2020

Головуючий суддя                                                                      О.І. Матущак

Судді                                                                                          С.М. Бойко

          Т.Б. Бонк