КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  756/4202/17                                                                            Головуючий у І-й інстанції -Яценко Н.О.
апеляційне провадження № 22-ц/824/886/2020                                Доповідач Заришняк Г.М.
 
ПОСТАНОВА 
                                                                ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого  2020 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів -  Мараєвої Н.Є.,  Рубан С.М.
при секретарі Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , діючої в інтересах  ОСОБА_2 , на рішення Оболонського  районного суду м. Києва  від 27 вересня 2019 року  в справі за позовом ОСОБА_2   до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського  нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітіестейт» про визнання договору купівлі-продажу квартири  недійсним, -
 
ВСТАНОВИВ:
            В березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в  суд з позовом до  ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Коновалова Е.А., ТОВ «Сітіестейт» про визнання договору купівлі-продажу квартири  недійсним.
В обґрунтування позову вказувала, що 19 липня 2011 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою:   АДРЕСА_1 . Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Є.А. Даний договір купівлі-продажу квартири був укладений під впливом омани, оскільки відповідач запевнив ОСОБА_2  в тому, що фактично вона укладає договір позики, а на справді нею був підписаний договір купівлі-продажу її квартири. Позивачка була запевнена відповідачем, що укладення договору купівлі-продажу її квартири є лише формальністю, що сторони не набувають відповідних прав та обов`язків за договором, а спірна квартира залишиться позивачці.
Так, п. 4 договору купівлі-продажу передбачено, що продаж квартири вчиняється за суму 72 000 гривень, які покупець передав продавцю до підписання цього договору. Насправді, ж позивачка від відповідача ніяких грошей не отримувала. Окрім того, визначена сума є значно заниженою від дійсної ринкової вартості, що також свідчить про оману зі сторони відповідача. В цей же день, а саме 19 липня 2011 року, для того, щоб ОСОБА_2 не запідозрила відповідача в афері, між нею та відповідачем був укладений попередній договір, який був посвідчений цим же нотаріусом ОСОБА_4 .
Умови укладеного попереднього договору схожі на умови за договором позики, про який була домовленість між   ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 .  За цим попереднім договором ОСОБА_3 зобов`язувався  продати цю ж саму квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , позивачці, але за ціною 421 120 грн. Зазначену суму ОСОБА_2   повинна була внести готівкою в строк до 19.11.2011 року згідно графіку. Після чого відповідач зобов`язався укласти з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу спірної квартири.
Викладене свідчить про те, що укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири, позивачка була запевнена відповідачем, що даний договір укладається без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим договором. Гроші за продаж квартири відповідачем позивачці не передавалися, а позивач після укладення спірного договору купівлі-продажу залишалась проживати в спірній квартирі. Факт того, що позивач ОСОБА_2 була введена в оману при укладенні договору купівлі-продажу квартири,  свідчить й  кримінальне провадження, яке було  відкрите на підставі її заяви про злочин від 14 травня 2012 року, й  позивачка ОСОБА_2 визнана в кримінальному провадженні потерпілою. 22.05.2012 року слідчим Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві Загладько В.О. було порушено кримінальну справу № 05-27013 по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Згідно постанови слідчого про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 22.05.2012 року встановлено, що 19 липня 2011 року невстановлені особи, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шахрайським шляхом, ввівши в оману ОСОБА_2 , уклали договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить позивачці.
Зазначене свідчить про те,  що договір купівлі- продажу квартири від 19 липня 2011 року було укладено позивачкою під впливом обману. Позивач не мала реальних намірів продавати спірну квартиру або відчужувати її іншим шляхом, так як  зазначена квартира була єдиним  місцем її проживання. Уклавши спірний договір позики позивачка залишилася без житла.
Посилаючись на ст.ст.203, 215, 230 ЦК України просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 19.07.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А.
            Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року в задоволенні позову  - відмовлено.
            В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діюча в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.
Від ТОВ  «Сітіестейт» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство, посилаючись на дотримання судом норм матеріального та процесуального  права, просило судове рішення залишити в силі, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Інші учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник  позивача підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Представники відповідача та третьої особи - ТОВ «Сітіестейт» проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Інші учасники справи до суду не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином.
            Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів  погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи  і це було встановлено судом, що 19 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коноваловою Е.А., зареєстрований в реєстрі за № 2036.
Згідно п.1 Договору купівлі-продажу квартири, продавець ОСОБА_2 продає, а покупець ОСОБА_3 купує квартиру під АДРЕСА_2 .
Відповідно до п.4 Договору купівлі-продажу квартири, цей продаж за домовленістю сторін вчиняється за суму 72 000 грн., які покупець передав продавцю до підписання цього Договору.
В п. 6 Договору купівлі-продажу квартири зазначено, що продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану квартиру, одержання від покупця грошей в сумі 72 000 грн. та відсутність по відношенню до покупця будь-яких претензій фінансового характеру.
Відповідно до п.7 Договору купівлі-продажу квартири в цьому договорі ціну продажу продавець вважає вигідною для себе, її розмір не пов`язаний зі збігом якихось важких обставин і повністю задовольняє.
В пункті 8 Договору купівлі-продажу квартири зазначено, що відповідно до відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти на нерухоме майно» 18.07.2011 року за №30645057, вартість квартири, що відчужується становить 71 342 грн.
Згідно п.12 Договору купівлі-продажу квартири, сторони цього договору, підтверджують, що цей договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру нікчемного та удаваного, а також не є зловмисним.
Пунктом 14 Договору купівлі-продажу квартири  сторони визначили, що  права власності на квартиру  у покупця виникає з моменту державної реєстрації.
Звертаючись  з даним позовом, позивачка  вказувала, що зазначений договір купівлі-продажу квартири укладений під впливом омани, оскільки відповідач запевнив її в тому, що фактичного вона укладає договір позики. 
Як видно з пояснень представника позивачки в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 одержала від відповідача за вказаним договором купівлі-продажу квартири 354 000 грн.
 Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Виходячи зі змісту статей 203,655 ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
На підставі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша стаття 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
З матеріалів справи слідує і  це було встановлено  судом, що  сторони у справі, діючи добровільно та розуміючи значення своїх дій, попередньо будучи ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений між ними правочин, уклали договір, згідно з яким позивачка продала  належну їй квартиру,  а відповідач купив вказану квартиру АДРЕСА_3 . Після укладення такого договору, в цей же день, сторонами був укладений попередній  договір, за умовами якого відповідач ОСОБА_3   зобов`язується продати  цю ж саму квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,  позивачці ОСОБА_2 , але за ціною 421 120 грн. Позивачка зазначену суму повинна була вносити до 19 листопада 2011 року згідно з графіком, після чого  відповідач зобов`язався укласти  з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу спірної квартири. Попередній  договір не був виконаний позивачкою. Квартира була передана відповідачу, а отже настали правові наслідки відповідно до умов укладеного договору. Підписавши оспорюваний договір, позивачка підтвердила, що його умови повністю відповідають її волевиявленню, також вказала про повний розрахунок за продану квартиру. При нотаріальному посвідченні правочину позивачка усвідомлювала значення своїх дій і керувала ними, мала необхідний обсяг цивільної дієздатності. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний договір купівлі-продажу укладений під впливом обману, внаслідок навмисного введення в оману покупцем продавця, позивачкою надано  не було  та не здобуто таких доказів й  під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.
Крім того,  рішенням Оболонського районного суду м. Києва від  19 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва  від 20 листопада 2014 року ОСОБА_2 виселено  з квартири  АДРЕСА_2 без надання іншого  житлового приміщення (а.с.197-200). 
Також, з матеріалів справи  слідує, що позивачка неодноразово зверталась  до суду з позовами про визнання правочину  недійсним, удаваними.
Так,  рішенням  Оболонського  районного суду м. Києва від 05 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою  Апеляційного суду м. Києва від  12 березня 2013 року,   в позові  ОСОБА_2   до  ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус КМНО Ковалова С.А. про  визнання договорів удаваними, визнання  права власності на квартиру - відмовлено.
На  даний час власником спірної квартири є ТОВ «Сітіестейт» (а.с.66).  
Суд першої інстанції  повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним  доказам надав належну правову оцінку та прийшов  до правильного висновку про  недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 , обгрунтовано відмовивши  у задоволенні позову.
Рішення суду  відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, й не може бути скасованим з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка фактично не отримувала грошових коштів за продаж належної їй квартири, а одержала від ОСОБА_3 позику, не заслуговують на увагу й спростовуються умовами договору купівлі -продажу.  
Згідно договору купівлі-продажу, грошові кошти за договором повністю сплачені покупцем готівкою і отримані продавцем особисто до підписання договорів. Доказів того, що такі умови договорів сторонами не виконано та відповідач не розрахувався, суду не надано.
Також  не може бути підставою для скасування  законного та обгрунтованого рішення суду  посилання в апеляційній скарзі на  постанову слідчого Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києва про порушення кримінальної справи від 22.05.2012 р. з якої вбачається, що 19.07.2011 р. невстановлені особи, маючи умисел на заволодіння чужим майном, знаходячись в приміщенні офісу приватного нотаріуса за адресою: м. Київ, вул . Жилянська, буд 31 , шахрайським шляхом, ввівши в оману гр. ОСОБА_2 , уклали договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за №2036 за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2 в результаті чого, шляхом обману, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_2 на загальну суму 354 000 грн., спричинивши останній матеріальну шкоду в особливо великих розмірах, оскільки вказана постанова не доводить, що за договором купівлі-продажу квартири приховувався договір позики.
Окрім того, вказане  слідство  триває з 2012 року, станом на день розгляду даної  справи  розслідування  не закінчено.
Інші  доводи апеляційної скарги   не містять підстав  для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.
            Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
            Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 ,- залишити без задоволення.
            Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року - залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і  може бути оскаржена в касаційному порядку  до Верховного Суду протягом 30 днів
 
Повний текст постанови виготовлений   19 лютого   2020 року
Головуючий :
Судді: