КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа  369/8238/19                                                                           Головуючий у І-й інстанції - Пінкевич Н.С.
апеляційне провадження № 22-ц/824/4156/2020                               Доповідач Заришняк Г.М.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
20 лютого  2020 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.
при секретарі - Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу  за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Державного реєстратора КП «Бюро державної реєстрації» Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Івченка Олександра Валерійовича, Державного реєстратора Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Тютюн Дмитра Сергійовича про визнання права власності та витребування майна із  чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28  листопада  2019 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про зустрічне забезпечення позову у даній справі - відмовлено.
В апеляційній скарзі   ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  процесуального права, просить  ухвалу суду скасувати та постановити нову  ухвалу про задоволення заяви  про зустрічне забезпечення  в повному обсязі.
Від позивачки  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона  заперечувала проти  задоволення апеляційної скарги з підстав її необґрунтованості, а ухвалу  суду першої інстанції просила залишити  без змін.
В судовому  засіданні суду  апеляційної інстанції   представник апелянта  підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Представник позивачки проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи ухвалу суду законною.
Інші учасники справи до суду не з`явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність.  Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленої ухвали  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга    не підлягає задоволенню з таких підстав.
В  провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області  перебуває цивільна справа позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , Державного реєстратора КП «Бюро державної реєстрації» Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Івченко О.В., Державного реєстратора Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Тютюн Д.С. про визнання права власності та витребування майна із  чужого незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.07.2019  року заяву позивача про забезпечення позову у даній цивільній справі - задоволено частково.
В якості забезпечення позову накладено арешт на земельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485901:01:010:5188 і кадастровий номер 3222485901:01:010:5189.
Постановою Київського апеляційного суду  ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 жовтня  2019 року в частині відмови у встановленні заборони реєстрації відповідними органами та особами речових прав на нерухоме майно на спірних земельних ділянках та в частині відмови у встановленні заборони ОСОБА_1 та іншим особам проводити будівельні та ремонтні роботи на земельних ділянках - скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Встановлено заборону будь-яким особам, які виконують функції державних реєстраторів, нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень стосовно будь-яких об`єктів нерухомого майна, які розташовані на земельних ділянках, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і мають кадастрові номери  № 3222485901 :01 : 010:5188 і № 3222485901 :01:010:5189.
Встановлено заборону ОСОБА_1 або будь-яким іншим особам проводити будівельні роботи та/або ремонт на земельних ділянках, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , і мають кадастрові номери № 3222485901 :01 : 010:5188 і № 3222485901 :01:010:5189.
В іншій частині ухвалу залишено без змін.
Звертаючись із заявою про зустрічне забезпечення позову, заявник вказував, що в заяві про забезпечення позову від 26 червня 2019 року позивачка вказувала на те, що вона отримує невелику пенсію, не має грошових заощаджень та не має на праві власності жодного рухомого чи нерухомого майна. Отже на думку заявника, позивач за первісним позовом не має майна, що знаходиться на території України, в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.
Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Відповідно до частини четвертої статті 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.
Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (частина п`ята статті 154 ЦПК України).
Предметом спору в даній справі за первісним позовом  є визнання права власності та витребування майна із  чужого незаконного володіння
Відмовляючи у задоволенні  заяви про зустрічне забезпечення,  суд  виходив з недоведеності та необґрунтованості такої заяви.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
 При відмові у вжитті заходів зустрічного забезпечення судом  вірно враховано як предмет спору, так і відсутність доказів про заподіяння   відповідачу шкоди внаслідок застосування судом заходів забезпечення позову.
 Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки ч.1 цієї норми визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, та витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Таким чином, особа, яка посилається на завдання їй збитків в результаті вжиття судом заходів забезпечення позову, серед іншого має довести реальну можливість їх заподіяння.
Стороною відповідача не надано суду належних та обґрунтованих доказів  можливого завдання йому збитків, в розумінні ст. 22 ЦК України. При  цьому, посилання  відповідача  як на понесені збитки на  продаж належної йому квартири, а також отримання  ОСОБА_1 позики  в сумі 2 500 000 грн., що  складає еквівалент  за погодженими між сторонами 100 000  доларів США, не можуть бути підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду, оскільки позика та продаж відповідачем належної йому квартири  не є збитками в позумінні ст..22 ЦК України, окрім того договір позики не містить цільового призначення використання коштів- для будівництва двох житлових будинків, й відповідачем не надано суду належних доказів про витрачання ним запозичених коштів та коштів отриманих від продажу квартири на вказане будівництво. 
 Відповідачем не надано суду належних платіжних документів на підтвердження факту сплати ним коштів в рахунок орендної плати за житло.    Окрім того, як видно з матеріалів  справи, арешт на спірні земельні ділянки був накладений районним судом 01.07.2019 р., а заборону на проведення будівельних та ремонтних робіт встановлено апеляційним  судом 02.10.2019 р. Таким чином, продаж відповідачем квртири і можливі витрати на оренду іншого житла, які мали місце в квітні 2019 р., не пов`язані із застосованими судами заходами забезпечення позову. Відсутні докази й того, що вказаний  договір оренди житла зареєстрований у відповідності  до норм податкового законодавства.
Посилання   відповідача на ту обставину, що він  не має змоги повернути позику з підстав застосування заходів забезпечення позову,  було обґрунтовано  відхилено судом, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами.  
Також не заслуговують  на увагу й посилання в апеляційній скарзі  щодо незастосування  судом обов`язкового  зустрічного забезпечення, визначеного  ч.3 ст. 154 ЦПК України, оскільки позивачка  має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування)  на території України. Судуне надано належних доказів, які б свідчили про відсутність у позивачки майна, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Позивачка не вчиняла дій щодо відчуження майна чи інших дій, які можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.
Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про те, що суду на доведено, що відповідачу в результаті відмови в позові ОСОБА_2 будуть завдані збитки, й буде ускладнено або зроблено неможливим виконання рішення суду про відшкодування таких збитків, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_7 про зустрічне забезпечення позову у даній справі.
Постановлена судом ухвала  відповідає вимогам норм процесуального права  й не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись   ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
 
Апеляційнускаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2019 року  залишити без змін.
 Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня  складання повної постанови.
 Повний текст постанови виготовлений  27 лютого   2020 року 
    
Головуючий: 
  Судді: