Постанова 
Іменем України 
 
23 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 522/4290/17
провадження № 61-15561св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2019 року у складі судді Турченко Т. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 липня 2019 року у складі колегії суддів Прядкіної О. В., Бутенко С. Б., Кузнєцової О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до               ОСОБА_2 про виділ майна, що є у спільній частковій власності у самостійний об`єкт та встановлення порядку користування земельною ділянкою. 
 
Позовна заява мотивована тим, що вона згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2002 року, реєстровий № 1-3139, є власником 1/2 частини садибного (індивідуального) житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 . 
 
Інші 1/2 частини зазначеного вище домоволодіння належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 . 
 
З моменту отримання свідоцтва про право власності, що є правовстановлюючим документом на домоволодіння, вона є разом з іншим співвласником (законним користувачем) визначеної земельної ділянки. При цьому (власником) цієї земельної ділянки до її приватизації є територіальна громада міста в особі Полтавської міської ради, що на підставі свого рішення позачергової ІІ-ї сесії сьомого скликання від 25 лютого 2016 року делегувала свої повноваження розпоряджатися земельними ділянками за таким цільовим призначенням районним в місті радам в тому числі (Київській районній в місті Полтаві раді). 
 
Отже, в силу побутових обставин та враховуючи те, що належне їм майно знаходиться у спільній частковій власності, в неї виникла потреба в реальному розподілі їх з відповідачем спільного нерухомого майна шляхом виділу належної їй частки житлового будинку в самостійний об`єкт та встановлення фактичного порядку користування земельною ділянкою з метою її подальшої приватизації.
 
Уточнивши позовні вимоги просила виділити їй в натурі 1/2 частини із майна, що перебуває у спільній частковій власності у самостійний об`єкт нерухомого майна, з одночасним припиненням права спільної часткової власності, що складатиметься з частини житлового будинку літера А1 в складі: тамбуру 1 площею 0,7 кв. м, кухні 1-1 площею 8,5 кв. м, передпокою 1-2 площею 9,3 кв. м, кімнати 1-3 площею 19,9 кв. м, кладової 1-4 площею 2,4 кв. м, загальною площею 40,8 кв. м, в тому числі житловою площею 19,9 кв. м; господарських будівель та споруд в складі: сараю літера В, вбиральні літера Г, огорожі № 1, воріт № 2, що розташовані по АДРЕСА_1 , що відповідає додатку № 2 до висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 77 від 06 грудня 2017 року.
 
Визнати за нею право власності на виділені у самостійний об`єкт 1/2 частини нерухомого майна, що складається з частини житлового будинку літера А-1 в складі: тамбуру 1 площею 0,7 кв. м, кухні 1-1 площею 8,5 кв. м, передпокою 1-2 площею 9,3 кв. м, кімнати 1-3 площею 19,9 кв. м, кладової 1-4 площею 2,4 кв. м, загальною площею 40,8 кв. м, в тому числі житловою площею 19,9 кв. м; господарських будівель та споруд в складі: сараю літера В, вбиральні літера Г, огорожі № 1, воріт № 2, що розташовані по АДРЕСА_1 , що відповідає додатку № 2 до висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №77 від 06 грудня 2017 року.
 
Встановити фактичний порядок користування земельною ділянкою, який відбувся між співвласниками житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 , визначивши ОСОБА_1 частину земельної ділянки площею 657 кв. м, що відповідає варіанту № 1 в додатку № 2 до висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 77 від 06 грудня 2017 року, ОСОБА_2 частину земельної ділянки площею 748 кв. м, що відповідає варіанту №1 в додатку № 2 до висновку судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 77 від 06 грудня 2017 року.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Рішення мотивовано тим, що нерухоме майно нерозривно пов`язано з земельною ділянкою, однак права співвласників спірного будинку на земельну ділянку по АДРЕСА_1 жодним чином не оформлені, рішення уповноваженими органами про передачу земельної ділянки в користування не приймалися, тому визначити порядок користування земельною ділянкою, яка в користування співвласникам будинку не передавалася, є неможливим.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що коли погодженого чи встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.
 
Доводи інших учасників справи
 
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. Указувала, що суди дійшли правильного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, щозгідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 2002 року ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з частиною надвірних споруд, розташованого на земельній ділянці площею 1 402 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з: жилого будинку, жилою площею 40,80 кв. м, зазначеного в плані під літерою «А-1», господарські та побутові споруди: літня кухня Б, вбиральні Г, Д, К, сарай З, Е, В, б1, гараж И, погріб б2, огорожа № 1, 2, водогін дворовий № 3, замощення № 4.
 
Інша 1/2 частини зазначеного вище домоволодіння належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 відповідно до технічного паспорту від 17 липня 2018 року.
 
Крім того, судами встановлено, що мережа газопостачання, прокладена від вуличного газопроводу до будинку АДРЕСА_1 по земельній ділянці ОСОБА_2 на частині будинку, що належить відповідачу ОСОБА_2 розташований газовий стояк, через кімнати домоволодіння відповідача прокладена газова мережа, а далі по навколишньому периметру частини будинку ОСОБА_2 заходить в частину домоволодіння                 ОСОБА_1 . Окремої ізольованої мережі газопостачання частина домоволодіння ОСОБА_1 немає.
 
Зазначене підтверджується інформацією публічного акціонерного товариства «Полтавагаз» про те, що газифікація квартир АДРЕСА_1 відбулася одночасно в 1964 році. Газовий стояк на газопроводі-вводі в житловий будинок знаходиться біля стіни квартири № 2 , що належить ОСОБА_2 . Першою, за напрямком руху газу, до газопроводу підключена квартира № 2 ОСОБА_2 Підключення квартири № 1 здійснене в приміщенні квартири № 2 . Обидві квартири мають окремі вузли обліку природного газу.
 
Згідно рішення виконавчого комітету Полтавської міської Ради депутатів трудящих від 25 жовтня 1954 року № 705 «Про затвердження матеріалів обміру кварталів» за домоволодінням за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано ділянку площею 1 402 кв. м, належить до вилучення для зарахування в держземфонд 12 кв. м.
 
Згідно технічних паспортів від 16 червня 1987 рік за вказаним домоволодінням фактично використовувалась земельна ділянка площею 1 414 кв. м, від 14 серпня 2009 року 1 471 кв. м.
 
Висновком повторної експертизи встановлений самозахват земельної ділянки 75 кв. м, у зв`язку з чим неможливо визначити порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню частково з таких підстав.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин 1 та 3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
 
Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
 
Відповідно до частини 2 статті 183 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (частина 2 статті 364 ЦК України). 
 
відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
 
Згідно частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
У частині 1 статті 103 ЦПК України визначено сукупність умов за яких суд призначає експертизу у справі, зокрема, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
 
Враховуючи, що для з`ясування технічної можливості поділити нерухоме майно та варіантів такого поділу необхідні спеціальні знання у будівельній сфері, допустимим засобом доказування є саме висновок експерта з поставлених питань.
 
Позивач просила виділити їй в натурі належну їй частину із майна, що перебуває у спільній частковій власності у самостійний об`єкт нерухомого майна.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 вересня 2017 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу.
 
Відповідно до судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 77 від 06 грудня 2017 року експерт зробив висновок, що виділити у самостійний об`єкт нерухомого майна 1/2 частини житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 технічно можливо, відповідно до варіанту розподілу житлового будинку, господарських будівель і споруд за фактичним користуванням (додаток № 2).
 
Положеннями статті 113 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Спірні питання щодо переобладнань чи добудов суд має право усунути шляхом допиту експерта, який дав висновки.
 
Висновком повторної судової експертизи також визначено, що виділити 1/2 частини належної ОСОБА_1 житлового будинку та господарських споруд можливо у відповідності до фактичного користування.
 
Врахувавши висновки експертів, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки залишив права позивача незахищеними, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не врахував вимог процесуального закону щодо допустимості доказів, та безпідставно без наведення належного обґрунтування відмовив у задоволенні позову.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
В силу положень статті 400 ЦПК України щодо меж розгляду справи касаційним судом установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції Верховного Суду, тому постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.
 
Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін, встановити наявну заборгованість на час звернення до суду із позовом і ухвалити законне та справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнить частково.
 
Постанову Полтавського апеляційного суду від 17 липня 2019 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції на новий апеляційний розгляд.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                М. Є. Червинська
Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко
                                                                                                                        В. М. Коротун
                                                                                                                        В. П. Курило