Ухвала
Іменем України    
    
22 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 755/3227/19
провадження № 61-783ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року у складі судді: Арапіної Н. Є., та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В., у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: публічне акціонерне товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шевченко Максим Романович, на дії державного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шевченка М. Р. та постанову про відкриття виконавчого провадження.
 
Скарга мотивована тим, що виконавчий лист пред`явлений до виконання поза межами установлених строків. Так, 09 березня 2011 року судом видано виконавчий лист, а 13 червня 2011 року відкрито виконавче провадження з його виконання. 24 червня 2014 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому протягом трьох років виконавчий лист не був пред`явлений до виконання. 31 травня 2017 року видано дублікат виконавчого листа, який 18 грудня 2018 року пред`явлено до виконання. Окрім цього, виконавче провадження відкрито за адресою: АДРЕСА_1 , до якої  ОСОБА_1 не має жодного зв`язку. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику не направлялась.
 
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просив: визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Шевченка М. Р. щодо відкриття виконавчого провадження №57937062; скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Шевченка М. Р. від 20 грудня 2018 року про відкриття виконавчого провадження №57937062.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що строк пред`явлення дубліката виконавчого листа № 2-217/1/2010, виданого 31 травня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва на примусове виконання рішення суду, слід вважати до 31 травня 2020 року, відтак суд дійшов висновку, що виконавчий документ пред`явлено в межах визначених законом строків. Досліджена судом копія виконавчого провадження містить супровідний лист про направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження. Щодо місця виконання рішення, то суд указав, що боржник не довів, що зазначена адреса не може бути використана для цілей виконавчого провадження.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року змінено та викладено її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що 13 червня 2011 року відкрито виконавче провадження № 26995392 з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2010 року у справі №2-217/2010 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ НАСК «Оранта» 40 530,70 грн. 24 червня 2014 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час винесення державним виконавцем постанови). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 квітня 2017 року у справі № 755/2967/17 заяву ПАТ НАСК «Оранта» про видачу дублікату виконавчого листа задоволено та постановлено видати дублікати виконавчих листів на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2010 року. 31 травня 2017 року видано дублікат виконавчого листа  та зазначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - три роки. 03 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження № 55048489 з виконання виконавчого документу №2-217/1-2010, виданого 31 травня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва. 17 липня 2018 року Печерським районним відділом Державної виконавчої служби м. Києва у виконавчому провадженні № 55048489 прийнято постанову про повернення виконавчого документу №2-217/1-2010, виданого 31 травня 2017 року Дніпровським районним судом м. Києва, стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». 18 грудня 2018 року дублікат виконавчого листа в чергове пред`явлено до виконання у Печерський районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва. У заяві про відкриття виконавчого провадження зазначена адреса боржника: АДРЕСА_1 . 20 грудня 2018 року державним виконавцем Шевченко М. Р. відкрито виконавче провадження № 57937062, зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, стягнуто виконавчий збір. На підставі викладеного, апеляційний суд у частині доводів скарги про неправомірність дій державного виконавця у зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання зробив висновок, що предметом оскарження у цій справі є дії державного виконавця Шевченка Р. М. щодо відкриття виконавчого провадження № 57937062 постановою від 20 грудня 2018 року і з огляду на те, що попередню постанову про повернення виконавчого документу прийнято 17 липня 2018 року, визначений статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк для пред`явлення до виконання рішення суду при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження 20 грудня 2018 року не може вважатися порушеним.
 
Суд зазначив, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано дії головного державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження № 55048489 та накладення арешту на все майно неправомірними, скасовано постанову головного державного виконавця від 03 листопада 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 55048489 та постанову від 03 листопада 2017 року про накладення арешту на майно боржника. Однак, на час розгляду справи апеляційним судом ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року не набула законної сили. Окрім цього, постанова від 17 липня 2018 року Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва у виконавчому провадженні № 55048489 про повернення виконавчого документу №2-217/1-2010, виданого 31 травня 2017 року Дніпровським районним судом міста Києва, стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не скасована та є чинною.
 
Суд зробив висновок, що оскільки у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, дії державного виконавця Шевченка Р. М. щодо відкриття виконавчого провадження № 57937062 згідно постанови від 20 грудня 2018 року не можна уважати неправомірними. Висновки суду першої інстанції щодо обрахування строку пред`явлення виконавчого документа до виконання з дати видачі дублікату виконавчого листа є помилковими та не відповідають зазначеним вище положенням Закону України «Про виконавче провадження».
 
Стосовно доводів скарги в частині місця виконання рішення, колегія суддів зазначила, що відповідно до матеріалів справи така адреса вказана самим боржником у заяві до стягувача про ініціювання питання про поновлення виконавчого провадження, відтак відсутні підстави вважати про неправомірність дій державного виконавця. Окрім цього, суд встановив, що постанова  про відкриття виконавчого провадження направлена за адресою: АДРЕСА_1 . Наявні у справі матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про вручення документів за цією адресою або відомостей про їх невручення (повернення відправлення), проте зазначене не дає підстав для висновку про неправомірність постанови про відкриття виконавчого провадження та не дає підстав для її скасування.
 
13 січня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити.
 
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 , просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний тест постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року ним було отримано поштою 14 грудня 2019 року. На підтвердження указаних обставин до суду надано ксерокопію конверту, адресованого Київським апеляційним судом ОСОБА_1 зі штрихкодовим ідентифікатором № 0318628326002 та роздруківку із сайту ПАТ «Укрпошта» про вручення указаного поштового відправлення 14 грудня 2019 року.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). 
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що строк пред`явлення до виконання дубліката виконавчого листа закінчився 24 червня 2017 року і дійшовши такого висновку, апеляційний суд фактично підтвердив, що постанову про відкриття виконавчого провадження прийнято державним виконавцем поза межами строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не може здійснюватися на підставі постанови про повернення виконавчого листа, прийнятої в рамках попереднього виконавчого провадження, дії державного виконавця щодо відкриття якого були визнані незаконними. Визнання незаконною постанови про відкриття виконавчого провадження має наслідком автоматичне визнання всіх інших дій, вчинених державним виконавцем в рамках цього провадження незаконними. В силу частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний в кожному конкретному випадку перевіряти чи не пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і в разі встановлення цих обставин повертати виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. Окрім цього, стаття 24 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає, що виконавчі дії можуть проводитися за адресою листування. Судами не застосовано норми статті 8 Конституції України та статті 4, 12, 24 Закону України «Про виконавче провадження», які підлягали застосуванню, що призвело до неправильних висновків.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
З урахуванням того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шевченка М. Р. та на постанову про відкриття виконавчого провадження не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, тому на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби.
 
Керуючись статтями 260, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року у складі судді: Арапіної Н. Є., та постанову Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач: публічне акціонерне товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», державний виконавець Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Шевченко Максим Романович, на дії державного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         В. І. Крат
 
                                                                                                  І. О. Дундар
 
                                                                                                  Є. В. Краснощоков