ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Херсон
Справа №656/540/19
Провадження №22ц/819/29/20
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий Бездрабко В.О.
судді:  Вейтас І.В. 
Приходько Л.А.
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Ковальчук Т.М., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ТОВ «Веллфін» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 грудня 2018 року між сторонами в електронній формі укладено договір позики №675738, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 2500,00грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування нею.
Пунктами 1.3, 1.4 цього договору встановлено, що позика надається строком на 30 днів, а датою перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін, вважається дата укладення договору.
Позивачем умови договору виконано шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача коштів в розмірі 2500,00грн., що підтверджується повідомленням від 19 серпня 2019 року ТОВ «Платежі Онлайн», яке надає ТОВ «Веллфін» технічну можливість для проведення операцій на підставі договору доручення №ПБ624/05 від 25.05.2018 року.
Згідно п.1.5 вищевказаного договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 
- 0,95 процента від суми позики, але не менше ніж 50,00грн за перший день користування позикою;
- 0,95 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.2 договору; 
- 3,8 процента від несвоєчасно повернутої суми позики за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. 
В порушення взятих на себе зобов`язань позичальник умови договору належним чином не виконала, у зв`язку з чим допустила утворення заборгованості, яка станом на 16 серпня 2019 року становить 20597,50грн., з яких: 2500,00грн. - заборгованість за основним боргом; 5058,75грн. - заборгованість по процентам; 13038,75грн. - заборгованість за простроченими процентами, яку банк просив стягнути з відповідача, а також стягнути судові витрати по справі у розмірі 1921,00грн.
Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики №675738 від 24 грудня 2018 року у розмірі 2882,50грн. та судові витрати по справі у сумі 268,94грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду від 01 жовтня 2019 року, ТОВ «Веллфін» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач прийняті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, що вбачається із довідки про заборгованість та детальним розрахунком заборгованості наданим позивачем.
Зі змісту п.7.2 Договору позики слідує, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що вона ознайомлена, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил програми лояльності, текст яких розміщено на сайті позикодавця. Тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення процентів за межами строку кредитування є безпідставним та таким, що не відповідає умовам укладеного між сторонами договору та наданим стороною позивача доказам.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2018 року між ТОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладений договір позики №675738, за яким позикодавець зобов`язувався надати грошові кошти у сумі 2500,00 грн., а позичальник зобов`язувався до 08 січня 2019 року повернути позику та сплатити проценти за її користування.
Підтвердженням перерахування коштів відповідачу є інформаційна довідка від 19 серпня 2019 року ТОВ «Платежі онлайн», яке є оператором системи прийому платежів «Platon» про перерахування 24 грудня 2018 року о 18:52год. на картку відповідача 2500,00грн.(а.с.48).
З пункту 1.3 Договору позики вбачається, що позика надається строком на 15 днів та має бути повернута згідно Графіку розрахунків (додаток до договору) до 08 січня 2019 року.
Згідно п.1.4 Договору дата перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між Позичальником та Позикодавцем.
Пунктом 1.5 Договору передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 0,95 процентів від суми позики, але не менше ніж 50,00грн. за перший день користування позикою; 0,95 процентів від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору; 2,8 проценти від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п. 1.3 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. 
Згідно визначеного сторонами графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики, повернення позики здійснюється позичальником одним платежем 08 січня 2019 року у сумі 2882грн., з яких 2500,00грн. основна сума по договору та 382,50грн. - сплата процентів за користування позикою за період з 24 грудня 2018 року по 08 січня 2019 року. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 611 ч.1 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
З матеріалів справи, а саме з наданої позивачем довідки щодо заборгованості вбачається, що станом на 16 серпня 2019 року загальна сума боргу ОСОБА_1 перед позикодавцем становить 20597,50грн., з яких: 2500,00грн. - заборгованість за основною сумою позики, 5058,75грн. - заборгованість за процентами та 13038,75грн.- заборгованість за простроченими процентами. Загальна кількість днів простроченої позики становить 183 календарні дні (а.с.47). 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ст.1048 ЦК України, ТОВ «Веллфін» має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування коштами у межах погодженого сторонами строку дії договору позики, тобто до 08 січня 2019 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду, виходячи з наступного.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, та яка повинна бути застосована в даній справі щодо спростування нарахованих позивачем процентів (як за загальними, так і за простроченими).
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню основна сума за договором позики у розмірі 2500,00грн. та заборгованість за процентами в межах строку дії договору, тобто за 15 днів у сумі 382,50грн.(2500:100х0,95х14+50,00грн).
З вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625ЦК України позивач не звертався.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.
Оскільки місцевим судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін» залишити без задоволення.
Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                 В.О. Бездрабко

Судді:                                                                          І.В. Вейтас
                                                                               
Л.А. Приходько