Справа № 159/3334/19 	Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/58/20  Категорія: 1 	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
21 січня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
з участю: 
секретаря судового засідання Вергуна Т. С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, старший державний виконавець Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хорунжа Наталія Степанівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року,

 
В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., старший державний виконавець Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хорунжа Н. С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано тим, що з постанови від 16.01.2018 про відкриття виконавчого провадження позивачу стало відомо про вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Бондар І. М. виконавчого напису № 9068 від 15.09.2017 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу за кредитним договором № 231482-СRED від 02.06.2008 в сумі: залишок заборгованості за кредитом - 4188,61 доларів США; залишок заборгованості за відсотками - 16853,12 доларів США; штраф - 1052,09 доларів США, що еквівалентно 563534,01 грн та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000 грн, а всього 566534,01 грн. На підставі виконавчого напису винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника. Позивач зазначає, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2013 у справі № 202/25064/13-ц, провадження № 2/202/4787/2013, з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» вже була стягнута заборгованість за кредитним договором № 231482-СRED від 02.06.2008 в сумі 92461 грн 06 коп., що за курсом НБУ становить 11567,29 дол. США, яка складається з наступного: 2937,05 дол. США - заборгованість за кредитом; 7990,03 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 31,28 дол. США - штраф (фіксована частина); 608,93 дол. США - штраф (процентна складова). Вказане судове рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. З наданої Банком виписки від 17.09.2017 слідує, що станом на 16.08.2017 заборгованість позивача за кредитним договором становить 22103,82 долари США, що складає 563783,97 грн. Зі змісту виконавчого напису нотаріуса вбачається, що сума, яка підлягає стягненню становить 22093,82 долари США, що складає 563534,01 грн, тобто різниця розміру заборгованості складає 10 доларів США, що еквівалентно 249,96 грн. З наданої Банком виписки від 17.09.2017 слідує, що розрахунок сформовано 16.08.2017, однак строк, за який провадиться стягнення у виконавчому написі нотаріуса значиться по 18.08.2017 з різницею у два дні. Приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису № 9068 від 15.09.2017 не отримував від відповідача та позивача оригіналу кредитного договору, первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його погашення; виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Вказані обставини вказують на спірний розмір заборгованості, невідповідність періоду стягнення зазначеним у виписці даним та невідповідність сум, що підлягають до стягнення. Позивач вказує, що нотаріус не мав право вчинити 15.09.2017 виконавчий напис поза межами трирічного строку, який закінчився 20.11.2012. Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Починаючи з 20 листопада 2009 року, з врахуванням норм ст. ст. 253, 257, ч.1 ст. 261 ЦК України, Акціонерному товариству КБ «Приват Банк» було відомо про порушення свого права і з цієї дати у нього виникло право вчиняти дії для захисту цього права протягом трьох років, тобто позовна давність спливла 20.11.2012 року. Позивач просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу Бондар І. М. № 9068, виданий 15.09.2017, таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського округу Бондар І. М. від 15.09.2017 за № 9068 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу за кредитним договором № 231482-СRED від 02.06.2008 у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 4188,61 доларів США; залишок заборгованості за відсотками - 16853,12 доларів США; штраф - 1052,09 доларів США; а всього - 22093,82 доларів США 82 центи, що за курсом НБУ станом на 18.08.2017 становить 563534,01 грн, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000 грн, всього - 566534,01 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь держави судові витрати у справі в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції самостійно визначив її процесуальний статус, як третьої особи, хоча позивач у позовній заяві цього не вказав. Крім того, у мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зробив висновок, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений протиправно, хоча вимога про визнання дій нотаріуса протиправними позивачем заявлена не була. Також в апеляційній скарзі вказано, що безспірністю вимог кредитора, в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат», є не доведеність боргу, а сам факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презюмується) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, це не письмові докази наявності боргу, а докази наявності кредитних правовідносин. Тобто, нотаріус, під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, передбачених Переліком для вчинення виконавчого напису. Вважає, що вона діяла у відповідності до Закону України «Про нотаріат» та відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України і протиправність вчинення нею виконавчого напису не доводилась позивачем.
Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові або змінити рішення, виключивши з нього висновок про те, що «оскаржуваний виконавчий напис вчинено протиправно».
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що процесуальний статус учасників ним було уточнено позовною заявою у новій редакції від 26.06.2019, яку ним було подано на виконання вимог ухвали від 20.06.2019 про залишення позовної заяви без руху. Також вказує, що у нотаріуса не було підстав вважати що розмір заборгованості є безспірним, що має наслідком визнання вчинненого за таких обставин виконавчого напису таким, шо не підлягає виконанню.
Учасники справи в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явились.
Позивач ОСОБА_1 подав заяву про розгляд справи судом апеляційної інстанції за його відсутності.
Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М, Ковельський міськрайонний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) також подали клопотання про розгляд справи судом апеляційної інстанції за їхньої відсутності.
Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що збільшення розміру заборгованості відбулося у зв`язку з нарахуванням АТ КБ «Приват Банк» процентів за користування кредитними коштами після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, нарахована банком заборгованість не є безспірною, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса. Починаючи з 23 листопада 2009 року, банк був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права, а відтак, загальний строк позовної давності стосовно щомісячних платежів сплив. Із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся до нотаріуса лише 15 вересня 2017 року, тобто після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги за щомісячними платежами та за кредитом в цілому.
Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Кредитного договору № 231482-CRED від 02.06.2008, ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 6000,00 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.11.2009. Вимоги до відповідача ОСОБА_1 , що випливають з вказаного договору, були забезпечені шляхом укладання договору поруки.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 231482-CRED від 02.06.2008 у сумі 92461 грн 06 коп., що за курсом НБУ становить 11567,29 дол. США, яка складається з: 2937,05 дол. США - заборгованість за кредитом; 7990,03 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 31,28 дол. США - штраф (фіксована частина); 608,93 дол. США - штраф (процентна складова). Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приват Банк» суму 10000,00 грн. Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 1024 грн 61 коп. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення перебувало на примусовому виконанні у Ковельському міськрайонному відділі державної виконавчої служби.
15.09.2017 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу Бондар І. М. вчинено виконавчий напис № 9068 від про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу за кредитним договором № 231482-СRED від 02.06.2008 у розмірі: залишок заборгованості за кредитом - 4188,61 доларів США; залишок заборгованості за відсотками - 16853,12 доларів США; штраф - 1052,09 доларів США, а всього - 22093 долари США 82 центи, що еквівалентно 563534,01 грн та витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 3000 грн, а всього 566534,01 грн.
Фактично судом стягнуто заборгованість в сумі 11567,29 доларів США, а за виконавчим написом сума заборгованості становить 22093,82 долари США.
Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано документи, зазначені у вказаному Переліку документів.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 14 серпня 2019 року № 569/8884/17.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц.
Таким чином судом першої інстанції на підставі викладеного вище встановлено, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірної заборгованість перед стягувачем, з вказаним погоджується і суд апеляційної інстанції.
АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку з рахунку боржника за кредитним договором станом на 18 серпня 2017 року, з якої вбачається, що останній платіж позивач здійснив 23.10.2009, починаючи з 23.11.2009 позивач припинив вносити будь-які платежі щодо сплати суми кредиту та процентів за користування ним.
За ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що починаючи з 23 листопада 2009 року, банк був обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права, а відтак, загальний строк позовної давності стосовно щомісячних платежів сплив. Із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся до нотаріуса лише 15 вересня 2017 року, тобто після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги за щомісячними платежами та за кредитом в цілому. Крім того, щодо штрафу, який стягнутий на підставі виконавчого напису, існує спеціальний строк позовної давності тривалістю один рік.
Також суду першої інстанції підставно вказав, що заборгованість за кредитом, щодо якої вже відбувався судовий розгляд і вона була стягнута на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, не може вважатись безспірною і вона не може бути повторно стягнута цього разу за виконавчим написом. АТ КБ «ПриватБанк» належало домагатися виконання попереднього рішення суду на підставі виконавчого листа, а не отримувати щодо цієї ж заборгованості ще один виконавчий документ у вигляді виконавчого напису.
Щодо визначенні процесуального статусу нотаріуса у даній справі, то позивачем було подано позовну заяву з визначеним процесуальним статусом учасників сторін після того як ухвалою від 20.06.2019 року його позовну заяву було залишено без руху (а.с. 14, 16, 17-23 том 1), крім того положеннями частин першої та другої статті 1 Закону «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.
Частиною 1 статті 5 встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Головуючий                                 

Судді