ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року	Львів	Справа № 500/2051/19 пров. № 857/13635/19	

  Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Довгої О.І., Шавеля Р.М.
при секретарі судового засідання:                 Омеляновській Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року (рішення ухвалене о 11:14 год.у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Шульгача М.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про зобов`язання вчинити дії,-

                                                      ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року догляду за особою з інвалідністю І-ої групи, з 26 липня 2018 року до пенсії за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач позовні вимоги мотивувала тим, що 26 липня 2018 року та 30 липня 2019 року вона зверталася до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявами про призначення пенсії з урахуванням всіх періодів догляду за особою з інвалідністю І групи. Однак, листом Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 127/03-15 від 23.08.2019 року її було повідомлено, що для зарахування періоду з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року, тобто частини періоду догляду за особою з інвалідністю І групи, до загального трудового стажу немає можливості, оскільки за даними системи персоніфікованого обліку за даний період відсутня сплата страхових внесків. Вважає, що відповідачем протиправно не зараховано спірний період догляду за особою з інвалідністю І групи, до загального трудового стажу, оскільки такий підтверджується довідками управління соціального захисту населення № 3788 від 21 жовтня 2009 року, № 5133 від 09 вересня 2019 року та трудовою книжкою.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року догляду за особою з інвалідністю І-ої групи, з 26 липня 2018 року до пенсії за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 768,40 грн.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте у зв`язку з невірним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ОСОБА_2 - батько ОСОБА_1 був особою з інвалідністю І групи починаючи з 03.04.1989 року, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_1 від 12.03.1990 року та медичним висновком Тернопільської міжміськрай МСЕК серії ВТЄ-16 № 017924. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про смерть.
Відповідно до листа Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 127/03-15 від 23.08.2019 року при призначенні пенсії позивачці зараховано до страхового стажу періоди догляду за інвалідом І групи з 01.03.1996 року по 31.12.2004 року, з 01.01.2008 року по 31.12.2008 року, однак період з 01.01.2005  року по 31.12.2007 року не зарахований поскільки за даними системи персоніфікованого обліку за даний період відсутня сплата страхових внесків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом «є», «ж» ч. 1  ст. 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
До стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який потребує постійного стороннього догляду.
Порядок встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлений п. 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, а саме зазначений час догляду встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів,інших даних.
Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.
Із матеріалів справи видно, що догляд позивача за особою з інвалідністю І групи,  за період з 01.03.1996 року по 08.11.2008 року (в тому числі з 01.01.2005 по 31.12.2007 року) підтверджується довідкою управління соціального захисту населення № 3788 від 21 жовтня 2009 року та довідкою Управління соціальної політики Тернопільської міської ради № 5133 від 09 вересня 2019 року щодо отримання позивачем допомоги по догляду за інвалідом І групи за цей  період  у розмірі 480 грн. щомісяця (а.с.19,20).
Підпунктом 9 ч.1 ст. 11, ст.41 Закону № 1058-IV   визначено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом 1 групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.
До заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески.
Оскільки  факт догляду позивачем за інвалідом І групи – ОСОБА_2 , отримання в зв`язку з цим допомоги у розмірі 480 грн. щомісяця, з яких державними органами обчислювалися чи повинні були обчислюватися страхові внески в період з 01.03.1996 року по 08.11.2008 року  є підтвердженим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування зазначеного періоду до трудового стажу позивача.
Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовані.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-

                                                     ПОСТАНОВИЛА:                    

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 500/2051/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 19.02.2020р.