ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

25 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/8810/19
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/375/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої-судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,
із секретарем Зіньковець О.О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів,
час проголошення рішення суду – 14 год. 29 хв.,
дата складання повного тексту рішення суду – 28 грудня 2019 року.
                                          
                                     У С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив визнати поважними причини пропуску встановленого законом строку для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та визначити йому додатковий строк два місяця для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його брата, ОСОБА_3 . 
У мотивування заявлених вимог зазначав, що відповідач та померлий є його рідними братами по лінії матері, яка народила їх від іншого шлюбу. За життя ОСОБА_3 вони майже не підтримували стосунків. У зв`язку з укладеним контрактом останній час він працює у м. Києві та рідко приїжджає до м. Чернігова. У липні 2019 року він випадково дізнався про смерть одного з братів, після смерті якого спадщину прийняв відповідач.
Указував, що звернувся до нотаріуса із відповідною заявою 03 серпня 2019 року, проте йому було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини. Вважає, що пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк з поважних причин, оскільки не знав про смерть брата та про наявність у нього спадкового майна, а пропущений ним строк є незначним.
Рішенням від 18 грудня 2019 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов задовольнив. Визнав поважними причини пропуску строку для прийняття ОСОБА_1 спадщини та визначив позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 брата, ОСОБА_3 терміном два місяця з дня набрання рішенням законної сили.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при вирішенні спору не правильно розтлумачені приписи ст. 1272 ЦК України, у зв`язку з чим наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини необґрунтовано визнані поважними.
Так, скаржник зазначає, що за свого життя їхній з позивачем брат ОСОБА_3 тяжко хворів і потребував сторонньої допомоги, яку йому надавав лише він, позивач участі у цьому не приймав. Поховання брата також здійснив особисто за власний рахунок.
Указує, що твердження позивача про необізнаність про смерть  брата та наявність спадкового майна не відповідають дійсності, оскільки він особисто повідомляв позивача про смерть брата до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, а про наявність у брата квартири ОСОБА_1 знав напевно. 
Вважає помилковим посилання районного суду на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, оскільки обставини справи є відмінними від обставин у даній цивільній справі. 
Посилається на іншу постанову Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 520/6040/17, де суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підставі для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Також наголошує на тому, що зі слів позивача він дізнався про смерть брата нібито на початку червня 2019 року, а з позовом  про визначення додаткового строку для прийняття спадщини звернувся лише через два місяця після указаної дати, і даній обставині суд першої інстанції належної правової оцінки не дав.  
Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про достатність доказів на підтвердження пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, зокрема, суд прийняв до уваги незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Районний суд констатував, що факт пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення його від спадкування.
Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився позивач ОСОБА_1 , а 16 березня 1972 року – ОСОБА_3 , які є рідними братами по лінії матері, ОСОБА_4 , що підтверджується відповідними копіями свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с. 9, 10).
Відповідач ОСОБА_2 є рідним братом померлого ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 46).  
На підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 вересня 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві приватної спільної власності в рівних частинах належала квартира загальною площею 56 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 47).
Згідно з договором дарування частини квартири від 28 жовтня 2004 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 належну їй на праві приватної власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується і копіює витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 47 зворот-48). 
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 листопада ІНФОРМАЦІЯ_4 – ОСОБА_3 (а.с. 7, 8).
За повідомленням Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 знятий з реєстрації 17 грудня 2018 року (а.с. 45 зворот).
Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора О.В. від 21 серпня 2019 року, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 була заведена спадкова справа (а.с. 41).
З матеріалів даної спадкової справи № 1/2019 вбачається, що 08 січня 2019 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернувся спадкоємець за законом – рідний брат ОСОБА_2 , якому 17 травня 2019 року приватним нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з трьохкімнатної квартири загальною площею 56 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1 . Цього ж дня було проведено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на зазначене нерухоме майно (а.с. 42-52). 
У заяві про прийняття спадщини за законом, скерованій до приватного нотаріуса, ОСОБА_2 зазначав, що інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 , крім нього, немає (а.с. 43).
03 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Красногора О.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Розглянувши надані заявником документи,  03 серпня 2019 року приватним нотаріусом, з посиланням на ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини померлого ОСОБА_3 з тих підстав, що спадкоємцем був пропущений встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини, тому заявнику було роз`яснено його право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав (а.с. 13).
Як свідчить контракт № 2, укладений 15 березня 2018 року між Громадською спілкою «Федерація футболу України» та ОСОБА_1 , позивач, як головний тренер зобов`язується здійснювати керівництво підготовкою національної молодіжної дівочої збірної команди України з футболу для виступів на міжнародних спортивних змаганнях та під час проведення товариських зустрічей, використовуючи при цьому всі свої професійні вміння з метою досягнення збірною високих спортивних результатів, а Федерація зобов`язується виплачувати головному тренеру заробітну плату, забезпечувати умови праці, необхідні для виконання його функцій. Строк дії контракту з 16 березня 2018 року по 31 жовтня 2019 року. Основним місцем роботи головного тренера є Федерація, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , 7-а, м. Київ (а.с. 14-17).  
Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 указував на те, що пропустив строк для прийняття спадщини через необізнаність про смерть його брата та існування спадкового майна. Крім цього він працював за контрактом за межами Чернігівської області, а пропущений ним строк у часовому вираженні є незначним.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
За змістом ст.ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Приписами ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. 
Правила даної норми про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. 
Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. 
Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17 роз`яснив, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. 
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про задоволення позову ОСОБА_1 про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за наявністю для цього законних підстав ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.
Як встановлено у справі, позивач та відповідач є рідними братами померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , тобто є спадкоємцями другої черги за законом після смерті брата. Інші спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_3 відсутні, що не оспорюється самими сторонами.  
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. Строк, встановлений законом для прийняття спадщини (подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини), у даному випадку спливав 16 травня 2019 року.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що 08 січня 2019 року із заявою про прийняття спадщини звернувся лише ОСОБА_2 . У своїй заяві, скерованої приватному нотаріусу Красногору О.В., заявник повідомив, що бажає прийняти спадщину після смерті свого брата; інших спадкоємців за законом, крім нього, немає.  
Відповідно до положень ст. 63 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини), нотаріус або в сільських населених пунктах – посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у  пресі.
Отже закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Проте відповідач, знаючи достеменно про існування ще одного спадкоємця за законом після смерті ОСОБА_3 , свідомо не повідомив про це нотаріуса. Суд вважає, що наміри відповідача були спрямовані на одноособове спадкування майна після смерті брата, тому його твердження в апеляційній скарзі про те, що він особисто сповіщав ОСОБА_1 про його смерть є суперечливими і такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів. 
Належних доказів на підтвердження такого інформування відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано. Так, представник ОСОБА_2 пояснювала, що відповідач телефонував позивачу одразу після смерті брата. Разом із тим, матеріали даної цивільної справи не містять відповідних роздруківок із зазначенням часу та номерів телефонів братів, що достеменно свідчило б про таку розмову. 
Ці висновки узгоджуються з поясненнями свідка ОСОБА_5 , допитаного судом першої інстанції.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд виходить з наступного.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова Верховного суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17.
Як встановлено у справі, ОСОБА_1 з 16 березня 2018 року по 31 жовтня 2019 року за контрактом працював головним тренером у Громадській спілці «Федерація футболу України». Умови укладеного контракту свідчать про те, що за родом своєї професійної діяльності і покладених на нього контрактом обов`язків позивач повинен був постійно знаходиться на території федерації, яка розташована у м. Київ.
Надана стороною позивача апеляційному суду довідка Української асоціації футболу містить інформацію про те, що в період з 22 по 29 лютого 2020 року ОСОБА_1 , як тренер національної дівочої збірної команди України з футболу до 17 років, буде брати участь у національно-тренувальному зборі, який відбудеться в м. Харків з метою підготовки до Чемпіонату Європи УЄФА сезону 2019-2020 років, що, на думку апеляційного суду, також підтверджує його доводи про необхідність постійного перебування у різних населених пунктах України у зв`язку із здійсненням професійної діяльності.
Апеляційний суд погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви був незначним. Так, позивач мав би звернутись із заявою про прийняття спадщини до 17 травня 2019 року, звернувся до нотаріуса із відповідною заявою 03 серпня 2019 року та, отримавши відмову, до суду – 05 серпня 2019 року. Твердження сторони відповідача про те, що незначним терміном може вважатись лише кілька днів пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини з посиланням на відповідну постанову суду касаційної інстанції, апеляційний суд відхиляє, оскільки за обставинами справи ОСОБА_1 , дізнавшись про смерть брата, одразу вчинив відповідні дії щодо реалізації своїх спадкових прав. 
Ураховуючи наведені обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає зазначені позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які унеможливили своєчасне подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги  не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування  відсутні.       
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -
      
                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а  рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2019 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повний текст постанови складено 02 березня 2020 року. 

Головуюча:                                              Судді: