ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/277/20 Справа № 180/1866/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири
за апеляційними скаргами  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 
на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року,  -

В С Т А Н О В И В:

У липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. В обґрунтування позовних вимог, посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , яка їй належить на підставі Договору дарування квартири від 23.10.2001 року. Поверхом вище розташована квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 . В період з 01 червня 2015 року по 18 червня 2015 року з вини відповідача сталося затоплення її квартири, внаслідок чого були пошкоджені стеля і стіни у кухні, стіни у туалетній кімнаті, повністю пошкоджені кухонні меблі, зіпсований палас. Завдані затопленням збитки відповідач їй не відшкодувала. Залиття квартири сталося внаслідок того, що у відповідача виявився несправний унітаз, а також у чавунному відводі була дірка, залита силіконом. Внаслідок залиття її квартири на селі та стінах у кухні проступили рижі плями, існують брудні потьоки, відпали шпалери, на віконних відкосах набрякла шпаклівка, у туалетній кімнаті облицювальна плитка відпала від стіни, зіпсовані меблі, у зв`язку з чим квартира перебуває у незадовільному стані та потребує ремонту. 18 червня 2015 року вона запросила відповідача на огляд її квартири. Представники житлової організації комісійно оглянули її та відповідача квартири та виявили причину затоплення. Майже наступного дня відповідач замінила каналізаційні труби у своїй квартирі та усунула наслідки затоплення у своїй квартирі, шкоду відшкодувати відмовилася. Внаслідок залиття квартири їй було завдано матеріальної шкоди, на відновлювальний ремонт їй необхідно витратити 28175 гривень, згідно висновку про вартість збитку нерухомого майна. Крім того, за складання звіту експертом вона сплатила 1500 гривень та 300 гривень за складання позову. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 28175 гривень, завдану залиттям квартири АДРЕСА_1 , а також витрати на проведення оцінки розміру матеріальної шкоди у розмірі 1500 гривень та складання позовної заяви у розмірі 300 гривень, а всього 29975 гривень (том 1 а.с. 2-3).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень (том 2 а.с. 157-164).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду 1 інстанції є незаконним, оскільки в порушення ст. 263 ЦПК України судом не вирішено питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, а тому просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (том 2 а.с. 165-167).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не оскаржуючи рішення суду по суті, просить його змінити в мотивувальній частині визнавши акт від 18.06.2015 р. складений ОСОБА_3 зі слів ОСОБА_4 та підписаний ОСОБА_5 , ОСОБА_6 недостовірним, неналежним та недопустимим доказом (том 2 а.с. 170-172).

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить наступних висновків.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно договору дарування від 23 жовтня 2001 року (а.с.6).
В період часу з 1 по 18 червня 2015 року належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 було залито з квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище над квартирою позивача, власником якої є відповідач ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№732, ВСА №570847, 15.03.2005 року
18 червня 2015 року комісією в складі Маргацького ОСОБА_7 , Тітова ОСОБА_8 А., Савоніка С.Я., працівників Марганецького міського комунального підприємства «Житлове господарство» був складений Акт про залиття квартири АДРЕСА_1 (а.с.7)
Комісією зафіксовано факт залиття квартири АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 . В акті зазначено, що виявлено залиття кухні, а саме потьоки коричневого кольору на плиті та робочій стіні, розбухли навесні шухляди з МДФ, відійшли шпалери від стіни, зі стелі капає вода, відкоси вікна мокрі, палас на підлозі мокрий. Залиття сталось з вини мешканців кв. 45 – несправний унітаз , а також на чавунній трубі наявні діра, яка затрамбована силіконом. Квартиронаймач квартири АДРЕСА_2 повинен відшкодувати нанесену шкоду кв.№42, із-за халатного відношення до своїх санітарних приборів.
Судом 1 інстанції також встановлено, що Марганецьке міське комунальне підприємство «Житлове господарство» ліквідоване, без правонаступника.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції зазначив, що позивачем не доведено вартість матеріальної шкоди, а наданий позивачем звіт ФОП ОСОБА_9 про вартість збитку нерухомого майна не мітить відомостей, які пошкодження були в квартирі, їх характеристика, вартість відновлювального ремонту, а також не надано суду відомостей про підтвердження повноважень ФОП ОСОБА_9 як оцінювача.

Однак з такими висновками суду 1 інстанції погодитись не можливо.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди – це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом частини другої статті 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку №4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2015 року комісією в складі ОСОБА_3 , ОСОБА_10 ., Савоніка С.Я., працівників Марганецького міського комунального підприємства «Житлове господарство» був складений Акт про залиття квартири АДРЕСА_1 (а.с.7)
       Комісією зафіксовано факт залиття квартири АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 . В акті зазначено, що виявлено залиття кухні, а саме потьоки коричневого кольору на плиті та робочій стіні, розбухли навесні шухляди з МДФ, відійшли шпалери від стіни, зі стелі капає вода, відкоси вікна мокрі, палас на підлозі мокрий. Залиття сталось з вини мешканців кв. 45 – несправний унітаз , а також на чавунній трубі наявні діра, яка затрамбована силіконом. Квартиронаймач квартири АДРЕСА_2 повинен відшкодувати нанесену шкоду кв.№42, із-за халатного відношення до своїх санітарних приборів.
З висновку про вартість збитку нерухомого майна, який складений 25.06.2015 року ФОП, суб`єктом оцінної діяльності ОСОБА_9 вбачається, що ринкова вартість витрат на ремонт кухні складає 28 175 грн. (без урахування ПДВ) (том 1 а.с. 8-13).

Суд 1 інстанції відмовляючи у задоволенні позову на зазначене уваги не звернув, не врахував, що відповідачка свою вину у залитті квартири (кухні) не спростувала, як і розмір шкоди, заявлений позивачкою та зазначений у висновку, з якого вбачається, що ринкова вартість витрат на ремонт кухні складає 28 175 грн., та безпідставно відмовив у задоволенні позову. 

Отже, аналізуючи вище викладені норми та беручи до уваги те, що факт залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачеві ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири — доведений, вина відповідачки нею не спростована, та підтверджується актом від 18.06.2015 року, який складений комісією в складі ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , Савоніка ОСОБА_11 , працівників Марганецького міського комунального підприємства «Житлове господарство» про залиття квартири АДРЕСА_1 (том 1 а.с.7), а розмір завданої шкоди майну позивача, підтверджений звітом про оцінку матеріального збитку (том 1 а.с.8-13), тому колегія суддів вважає за можливе позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити. 
При цьому, підстави вважати акт від 18.06.2015 р. складений працівниками Марганецького міського комунального підприємства «Житлове господарство» Маргацьким В.Г., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та підписаний також ОСОБА_4 , недостовірним, неналежним та недопустимим доказом, відсутні, а відповідачка належними та допустимими доказами як причину залиття так і свою вину у цьому не спростувала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Зі справи вбачається, що відповідачка належними та допустимими доказами як причину залиття так і свою вину у цьому не спростувала. Позивачка, в свою чергу, довела наявність шкоди та її розмір, який відповідачем не спростовано.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду про наявність її вини у залитті квартири, в той час як її причетність до залиття квартири позивача підтверджується відповідним актом від 18.06.2015 року.
Посилання ж ОСОБА_2 на те, що вище зазначений акт від 18.06.2015 року складений в порушення норм чинного законодавства, є недостовірним та не належним доказом є необґрунтованими з огляду на таке.
Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил.
Згідно додатку № 4 вказаних правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир.
В акті про залиття обов`язково описується що трапилося і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.).

Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність. В такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи підписувати складений акт відмовилися та зазначити причини такої відмови.

З огляду на вказане, акт від 18.06.2015 року підписаний всіма членами комісії, в акті зазначено, що причина залиття квартири позивача сталася внаслідок несправного унітазу в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу ОСОБА_2 , а тому вина відповідача доведена в повному обсязі, а підстави вважати зазначений акт недостовірним, відсутні.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню завдана матеріальна шкода у сумі 28 175 грн. та витрат на проведення оцінки розміру матеріальної шкоди у сумі 1500 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення коштів за складання позовної заяви, то вони задоволенню не підлягають з огляду на те, що належними та допустимими доказами не підтверджені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_2   – залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — задовольнити частково.

Рішення  Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року — скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 28 175 грн., яка завдана внаслідок залиття квартири та матеріальну шкоду у сумі 1500 грн.
В задоволенні позовної вимоги про стягнення коштів за складання позовної заяви — відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви 299, 75 грн., за подання апеляційних скарг — 330,00 грн. та 450,00 грн., за подання касаційної скарги — 661,44 грн., а всього — 1741,19 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді:Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири
за апеляційними скаргами  ОСОБА_2 , ОСОБА_1 
на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року,  -

В С Т А Н О В И В:

У липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. В обґрунтування позовних вимог, посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , яка їй належить на підставі Договору дарування квартири від 23.10.2001 року. Поверхом вище розташована квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 . В період з 01 червня 2015 року по 18 червня 2015 року з вини відповідача сталося затоплення її квартири, внаслідок чого були пошкоджені стеля і стіни у кухні, стіни у туалетній кімнаті, повністю пошкоджені кухонні меблі, зіпсований палас. Завдані затопленням збитки відповідач їй не відшкодувала. Залиття квартири сталося внаслідок того, що у відповідача виявився несправний унітаз, а також у чавунному відводі була дірка, залита силіконом. Внаслідок залиття її квартири на селі та стінах у кухні проступили рижі плями, існують брудні потьоки, відпали шпалери, на віконних відкосах набрякла шпаклівка, у туалетній кімнаті облицювальна плитка відпала від стіни, зіпсовані меблі, у зв`язку з чим квартира перебуває у незадовільному стані та потребує ремонту. 18 червня 2015 року вона запросила відповідача на огляд її квартири. Представники житлової організації комісійно оглянули її та відповідача квартири та виявили причину затоплення. Майже наступного дня відповідач замінила каналізаційні труби у своїй квартирі та усунула наслідки затоплення у своїй квартирі, шкоду відшкодувати відмовилася. Внаслідок залиття квартири їй було завдано матеріальної шкоди, на відновлювальний ремонт їй необхідно витратити 28175 гривень, згідно висновку про вартість збитку нерухомого майна. Крім того, за складання звіту експертом вона сплатила 1500 гривень та 300 гривень за складання позову. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в сумі 28175 гривень, завдану залиттям квартири АДРЕСА_1 , а також витрати на проведення оцінки розміру матеріальної шкоди у розмірі 1500 гривень та складання позовної заяви у розмірі 300 гривень, а всього 29975 гривень (том 1 а.с. 2-3).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено у повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень (том 2 а.с. 157-164).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначила, що рішення суду 1 інстанції є незаконним, оскільки в порушення ст. 263 ЦПК України судом не вирішено питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, а тому просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (том 2 а.с. 165-167).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не оскаржуючи рішення суду по суті, просить його змінити в мотивувальній частині визнавши акт від 18.06.2015 р. складений ОСОБА_3 зі слів ОСОБА_4 та підписаний ОСОБА_5 , ОСОБА_6 недостовірним, неналежним та недопустимим доказом (том 2 а.с. 170-172).

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить наступних висновків.

Судом 1 інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , згідно договору дарування від 23 жовтня 2001 року (а.с.6).
В період часу з 1 по 18 червня 2015 року належну позивачу квартиру АДРЕСА_1 було залито з квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище над квартирою позивача, власником якої є відповідач ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, р.№732, ВСА №570847, 15.03.2005 року
18 червня 2015 року комісією в складі Маргацького ОСОБА_7 , Тітова ОСОБА_8 А., Савоніка С.Я., працівників Марганецького міського комунального підприємства «Житлове господарство» був складений Акт про залиття квартири АДРЕСА_1 (а.с.7)
Комісією зафіксовано факт залиття квартири АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 . В акті зазначено, що виявлено залиття кухні, а саме потьоки коричневого кольору на плиті та робочій стіні, розбухли навесні шухляди з МДФ, відійшли шпалери від стіни, зі стелі капає вода, відкоси вікна мокрі, палас на підлозі мокрий. Залиття сталось з вини мешканців кв. 45 – несправний унітаз , а також на чавунній трубі наявні діра, яка затрамбована силіконом. Квартиронаймач квартири АДРЕСА_2 повинен відшкодувати нанесену шкоду кв.№42, із-за халатного відношення до своїх санітарних приборів.
Судом 1 інстанції також встановлено, що Марганецьке міське комунальне підприємство «Житлове господарство» ліквідоване, без правонаступника.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції зазначив, що позивачем не доведено вартість матеріальної шкоди, а наданий позивачем звіт ФОП ОСОБА_9 про вартість збитку нерухомого майна не мітить відомостей, які пошкодження були в квартирі, їх характеристика, вартість відновлювального ремонту, а також не надано суду відомостей про підтвердження повноважень ФОП ОСОБА_9 як оцінювача.

Однак з такими висновками суду 1 інстанції погодитись не можливо.

Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.
Зобов`язання із заподіяння шкоди – це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом частини другої статті 1166 ЦК України цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичної підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до статті 322 ЦК України власник, зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньобудинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку №4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2015 року комісією в складі ОСОБА_3 , ОСОБА_10 ., Савоніка С.Я., працівників Марганецького міського комунального підприємства «Житлове господарство» був складений Акт про залиття квартири АДРЕСА_1 (а.с.7)
       Комісією зафіксовано факт залиття квартири АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_1 . В акті зазначено, що виявлено залиття кухні, а саме потьоки коричневого кольору на плиті та робочій стіні, розбухли навесні шухляди з МДФ, відійшли шпалери від стіни, зі стелі капає вода, відкоси вікна мокрі, палас на підлозі мокрий. Залиття сталось з вини мешканців кв. 45 – несправний унітаз , а також на чавунній трубі наявні діра, яка затрамбована силіконом. Квартиронаймач квартири АДРЕСА_2 повинен відшкодувати нанесену шкоду кв.№42, із-за халатного відношення до своїх санітарних приборів.
З висновку про вартість збитку нерухомого майна, який складений 25.06.2015 року ФОП, суб`єктом оцінної діяльності ОСОБА_9 вбачається, що ринкова вартість витрат на ремонт кухні складає 28 175 грн. (без урахування ПДВ) (том 1 а.с. 8-13).

Суд 1 інстанції відмовляючи у задоволенні позову на зазначене уваги не звернув, не врахував, що відповідачка свою вину у залитті квартири (кухні) не спростувала, як і розмір шкоди, заявлений позивачкою та зазначений у висновку, з якого вбачається, що ринкова вартість витрат на ремонт кухні складає 28 175 грн., та безпідставно відмовив у задоволенні позову. 

Отже, аналізуючи вище викладені норми та беручи до уваги те, що факт залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачеві ОСОБА_1 на підставі договору дарування квартири — доведений, вина відповідачки нею не спростована, та підтверджується актом від 18.06.2015 року, який складений комісією в складі ОСОБА_3 , ОСОБА_10 , Савоніка ОСОБА_11 , працівників Марганецького міського комунального підприємства «Житлове господарство» про залиття квартири АДРЕСА_1 (том 1 а.с.7), а розмір завданої шкоди майну позивача, підтверджений звітом про оцінку матеріального збитку (том 1 а.с.8-13), тому колегія суддів вважає за можливе позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити. 
При цьому, підстави вважати акт від 18.06.2015 р. складений працівниками Марганецького міського комунального підприємства «Житлове господарство» Маргацьким В.Г., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та підписаний також ОСОБА_4 , недостовірним, неналежним та недопустимим доказом, відсутні, а відповідачка належними та допустимими доказами як причину залиття так і свою вину у цьому не спростувала.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазначала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). 
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Отже, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Зі справи вбачається, що відповідачка належними та допустимими доказами як причину залиття так і свою вину у цьому не спростувала. Позивачка, в свою чергу, довела наявність шкоди та її розмір, який відповідачем не спростовано.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду про наявність її вини у залитті квартири, в той час як її причетність до залиття квартири позивача підтверджується відповідним актом від 18.06.2015 року.
Посилання ж ОСОБА_2 на те, що вище зазначений акт від 18.06.2015 року складений в порушення норм чинного законодавства, є недостовірним та не належним доказом є необґрунтованими з огляду на таке.
Пунктом 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого наведена у додатку № 4 до вказаних Правил.
Згідно додатку № 4 вказаних правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) має містити відомості: про дату та місце його складання; склад комісії; адресу, за якою трапилось залиття; описуються подія та наслідки події (що залито, обсяги робіт, ушкодження); причина залиття; висновки та рекомендації комісії; відомості про особу, яка заподіяла шкоду; підписи членів комісії. Крім того, з вказаним актом мають бути ознайомлені мешканці квартир.
В акті про залиття обов`язково описується що трапилося і які наслідки (що залите, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено, чітко зазначається причини залиття (несанкціоноване втручання мешканців квартири у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.).

Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність. В такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи підписувати складений акт відмовилися та зазначити причини такої відмови.

З огляду на вказане, акт від 18.06.2015 року підписаний всіма членами комісії, в акті зазначено, що причина залиття квартири позивача сталася внаслідок несправного унітазу в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу ОСОБА_2 , а тому вина відповідача доведена в повному обсязі, а підстави вважати зазначений акт недостовірним, відсутні.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню завдана матеріальна шкода у сумі 28 175 грн. та витрат на проведення оцінки розміру матеріальної шкоди у сумі 1500 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення коштів за складання позовної заяви, то вони задоволенню не підлягають з огляду на те, що належними та допустимими доказами не підтверджені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_2   – залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 — задовольнити частково.

Рішення  Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2019 року — скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири — задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 28 175 грн., яка завдана внаслідок залиття квартири та матеріальну шкоду у сумі 1500 грн.
В задоволенні позовної вимоги про стягнення коштів за складання позовної заяви — відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви 299, 75 грн., за подання апеляційних скарг — 330,00 грн. та 450,00 грн., за подання касаційної скарги — 661,44 грн., а всього — 1741,19 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: