ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/459/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року (головуючий суддя Турлакова Н.В., )
у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державна адміністрація Дніпропетровської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Галузевий Державний архів Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови вчинити певні дії по нарахуванню та подальшої виплаті ОСОБА_1 , державної пенсії як особі, на яку розповсюджується дія Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
- зобов`язати відповідача вчинити дії по нарахуванню та подальшої виплаті ОСОБА_1 Державної пенсії згідно вимог ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 02 листопада 2015 року.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у жовтні 2015 року звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Відповідач повідомив про відмову у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, з тих підстав, що відсутні необхідні документи про перебування його у зоні відчуженні, що не дає йому право на зниження пенсійного віку. Проте позивач вважає, що подані ним документи при зверненні до відповідача підтверджують його перебування та участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що дає йому право на зниження пенсійного віку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 позов задоволено. 
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідач протиправно допустив бездіяльність щодо не розгляду поданих позивачем заявою від 03.12.2018р. №К18771-18 документів для врахування державної пенсії як особі, на яку розповсюджується дія Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що є підставою для задоволення позовних вимог. При цьому зазначено, що участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 2) у 1986 році підтверджена наявною в матеріалах справи копією посвідчення (Дублікат) № НОМЕР_1 від 26.10.1985р. Будь-яких зауважень до посвідчення, що було пред`явлено позивачем для призначення пенсії, у відповідача не виникло. Доказів оскарження правомірності видачі вказаного посвідчення матеріали справи не містять.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої останній просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказано на те, що при зверненні до Пенсійного фонду із заявою від 03.12.2018р. про призначення пенсії позивачем не надано документів, що підтверджують в установленому порядку період перебування в зоні відчуження по ліквідації наслідків на ЧАЕС. Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №8 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом від 20.12.2018р. надав позивачу роз`яснення про перелік необхідних документ. Питання щодо призначення відповідно пенсії позивачу вказаним Відділом не розглядалося.
Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Від третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Галузевого Державного архіву Міністерства оборони України надійшла заява, в якій третя особа просить розглядати справу без його участі. Вказано на те, що третьою особою подано всю інформацію та пояснення направлено на адресу суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України НОМЕР_2 , копія якого наявна в матеріалах справи.
ОСОБА_1 , має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 2), що підтверджується дублікатом посвідчення № НОМЕР_1 від 26.10.2015р.
Відповідно до військового квитка ОСОБА_1 № НОМЕР_3 від 18.10.1985р. (стор.25) «в период с 13.09.1986 года по 28.11.1986 года принимал участие в работах по ликвидации последствий на Чернобыльской АЭС» (мовою оригіналу).
В архівній довідці галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/1280 від 09.06.2016 значиться наступне: «В наказі командира в/ч 89582 за № 0148 від 24 жовтня 1986 року по стройовій частині значиться (далі мовою оригіналу): «§ 2. За проявленное усердие и добросовестное исполнение воинского долга при выполнении работ по ликвидации последствий аварии на Чернобыльской АЭС предоставить краткосрочный отпуск на 10 (десять) суток с выездом на Родину - рядовому ОСОБА_1 .
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 03.12.2018р. №К18771-18 в якій зазначив, що він є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії 1986 року, у зв`язку з чим має право на отримання державної пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 10 років та просив прийняти документи для нарахування та виплати такої пенсії. До заяви додав: копію дубліката посвідчення № НОМЕР_1 від 26.10.2015р., копію довідки ГДА МО України, копію паспорту та ідентифікаційного коду.
Листом Відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №8 ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 20.12.2018р. №1662/03-12/26 йому надано відповідь, що документи для призначення пенсії до відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №8 не надходили.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Статтею 1 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено мету та основні завдання цього Закону, а саме, що він спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Отже, метою та завданнями цього Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: 
1) Чорнобильської катастрофи; 
2) інших ядерних аварій та випробувань; 
3) військових навчань із застосуванням ядерної зброї.
Відповідно до статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в тому числі, категорія 2 - учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: 
- з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; 
- з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; 
- у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; 
- евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); 
- особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення.
Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: 
а) державної пенсії; 
б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
У відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року не менше 5 календарних днів, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, на 10 років.                                                                                                                                                                                
Зі змісту статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" випливає, що пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, призначаються лише учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи.                                      
Зазначеній категорії осіб згідно зі статтею 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за поданням районних державних адміністрацій Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на ЧАЕС України, Радою Міністрів АРК, державними адміністраціями областей, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Такі посвідчення є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".    
На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналізуючи наведені норми права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". 
Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року № 21-1048во06 та від 4 вересня 2015 року № 690/23/15-а та Верховного Суд справа №295/9529/16-а від 28.11.2018р.
Так, матеріали справи підтверджують, що участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 2) у 1986 році підтверджена наявною в матеріалах справи копією посвідчення (Дублікат) № НОМЕР_1 від 26.10.1985р.
Будь-яких зауважень до посвідчення, що було пред`явлено позивачем для призначення пенсії, у відповідача не виникло. Доказів оскарження правомірності видачі вказаного посвідчення матеріали справи не містять.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявність у позивача посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській у 1986 році (категорія 2) підтверджує визнаний державною його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який під час проходження військової служби перебував у зоні відчуження з 13.09.1986р. по 28.11.1986р., що відповідно дає йому право для призначення пенсії у зв`язку із зменшенням на десять років пенсійного віку.
Слід зазначити, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Подібна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 205/8713/16-а та від 25 листопада 2019 року у справі № 464/4150/17
При цьому у військовому квитку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 від 18.10.1985р. (стор.25) зазначено: «в период с 13.09.1986 года по 28.11.1986 года участвовал в ликвидации последствий на Чернобыльской АЭС» (мовою оригіналу).
Зазначений період приймання участі позивача в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, також підтверджується архівними довідками галузевого державного архіву Міністерства оборони України, а саме:
В архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/1280 від 09.06.2016 значиться наступне: «В наказі командира в/ч НОМЕР_4 за № 0148 від 24 жовтня 1986 року по стройовій частині значиться (далі мовою оригіналу): «§ 2. За проявленное усердие и добросовестное исполнение воинского долга при выполнении работ по ликвидации последствий аварии на Чернобыльской АЭС предоставить краткосрочный отпуск на 10 (десять) суток с выездом на Родину - рядовому ОСОБА_1 ».
В архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/5952 від 04.04.2019 значиться наступне: «В наказі командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині), м.Київ, від 10 вересня 1986 року № 178 значиться наступне (далі текст мовою оригіналу) у «§ 2. Полагать убывшими: ...с 9.09.86 года военнослужащего 1 МР (не-розшифровано) рядового ОСОБА_2 (так в тексті, ініціали не розшифровані) на Чернобыльскую АЭС (номер військової частини, населений пункт не вказано) для ликвидации последствий аварии в замен ...Основание: Кодограмма. 
«§ 1. Полагать прибывшими: ...с 28.11.86 года военнослужащего 1 МР (не розшифровано) рядового ОСОБА_2 (так в тексті, ініціали не розшифровані) из района ликвидации последствий аварии на Чернобыльской АЭС (номер військової частини, населений пункт не вказано). Зачислить на котловое довольствие. Основание: ком. удостоверение № 141». 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач протиправно допустив бездіяльність щодо не розгляду поданих позивачем заявою від 03.12.2018р. №К18771-18 документів для врахування державної пенсії як особі, на яку розповсюджується дія Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що є підставою для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з тим, що посилання відповідача на відсутність первинних документів, які підтверджують період перебування позивача у зоні відчуження, є безпідставними, оскільки обставини справи та надані на їх підтвердження документи свідчать про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Водночас, посвідчення позивача недійсним не визнавалось, а його статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не оспорюється.
Аналогічного висновку щодо застосування норм права до подібних відносин дійшов Верховний Суд у постанові від 09 січня 2020 року у справі № 363/3976/16-а.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду першої інстанції права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.
З огляду на результати розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року - залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови виготовлено 22.01.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова