Справа № 346/6541/18 
Провадження № 22-ц/4808/143/20
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача             Василишин Л.В.,
суддів:                              Горейко М.Д., Матківського Р.Й.,
секретаря                         Петріва Д.Б.
позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПАТ «Страхова група «ТАС» на рішення Коломийського міськрайонного суду від 06 листопада 2019 року у складі судді Пятковського В.І., ухвалене в м.Коломия, у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділення Приватного Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», Приватного Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», третя особа : ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,
в с т а н о в и в:
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом. 
Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 25.12.2017 року о 16 год 50 хв. в м. Коломия по вул. Мазепи ОСОБА_2, керуючи автомобілем Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , допустила зіткнення із транспортним засобом ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням, внаслідок чого автомобіль яким він управляв отримав технічні ушкодження.
Постановою Коломийського міськрайонного суду від 19 січня 2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. 
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу на момент пригоди була застрахована ЗАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору страхування у формі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/9392688 від 20 вересня 2017 року і про настання страхового випадку відповідач був належним чином повідомлений. 
Зазначає, що ним представнику страховика експерту ОСОБА_5 для огляду та оцінки вартості відновлювального ремонту був наданий пошкоджений автомобіль та направлялась копія постанови суду від 19 січня 2018 року, в зв"язку з чим заведена страхова справа № 00Б91 від 14 січня 2018 року. 
Вказує, що в липні 2018 року на адвокатський запит отримано відповідь від ПАТ «Страхова група «ТАС» в якій зазначалось, що вартість матеріального збитку за пошкоджений автомобіль на підставі звіту експерта становить 20001,76 грн., франшиза згідно Поліса становить 1000 грн., тому розрахунок страхового відшкодування становить 19001,76 грн. Однак, з даною сумою не згідний, оскільки на відновлювальний ремонт автомобіля затрачено 26900 грн. На момент звернення до суду відповідач не виплатив йому страхового відшкодування. 
Вважає, що затягування відповідачем процесу виплати йому відшкодування за ремонт автомобіля є порушенням ним своїх зобов`язань за договором страхування. Така позиція відповідача забрала значну частину його часу, змусила займатися зовсім іншими справами пов"язаними з ремонтом автомобіля - його оцінкою, позичанням коштів на ремонт, перепискою та спілкуванням з представниками товариства, що спричинило непотрібні душевні хвилювання, дратівливість і призвело до заподіяння моральної шкоди. 
З наведених підстав просив суд стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на його користь 26 900 грн. страхового відшкодування за полісом № АК 9392688 від 20 вересня 2017 року, моральну шкоду в сумі 15 000 грн., 9900 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 06 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за Полісом № АК 9392688 від 20 вересня 2017 року у розмірі 25 900 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 5000,0 гривень та 768, 40 гривень сплаченого судового збору.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На рішення судуПАТ «Страхова група «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Апелянт посилається на те, що відповідно до ст.5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV) об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків ( ст.36.4 Закону № 1961-IV).
За визначенням ст. 1.3Закону № 1961-IV потерпілі це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
Відповідно до ст.35.2 Закону при звернення до страховика із заявою про отримання страхового відшкодування до заяви слід додати документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником.
Згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ № НОМЕР_3 , автомобіль ВАЗ 21074 належить ОСОБА_6 , а не позивачу ОСОБА_1 . Отже, на момент звернення до суду з позовною заявою позивач не мав права на отримання страхового відшкодування, оскільки не його майну завдана шкода і позивач не мав Свідоцтва про право на спадщину.
Крім того, відповідно до ст.ст.33.1; 33.1.4 Закону № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (ст.35.1 Закону № 1961-IV).
Апелянт вказав, що потерпіла особа та позивач не звертався до ПАТ «Страхова група «ТАС» в передбаченому законом порядку із заявою про страхове відшкодування, а лише 02.01.2018 року позивач подав до страхової компанії приватне повідомлення.
Відповідно до ст.37.1.4 Закону № 1961-IV неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Апелянт вважає, що потерпіла особа не має права на отримання страхового відшкодування у зв`язку із пропуском річного терміну на звернення із заявою про страхове відшкодування.
Також, апелянт посилається на те, що рішенням суду стягнуто на користь позивача 25900,0 грн. матеріальної шкоди, у зв`язку з пошкодженням автомобіля.
Однак, статтею 22.1 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно ст.29 Закону № 1961-IV. у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відтак, на думку апелянта, страховик відшкодовує виключно оцінену шкоду, яка полягає у вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу, а не фактичну вартість ремонту автомобіля.
Звідно Звіту №6418 вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 20 001,76 грн.
Крім того, відповідно до ст.12 Закону, страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, яка в даному випадку згідно страхового полісу становить 1000,0 грн.
Також, апелянт зазначив, що між позивачем та страховою компанією страховий договір не укладався, тобто позивач не є споживачем в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", а тому при зверненні до суду із позовом мав сплатити судовий збір.
З наведених підстав апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якій зазначив, що твердження відповідача про те, що ним порушено термін звернення за строковим відшкодуванням не відповідає дійсності, оскільки у першій декаді 2018 року він звертався із заявою до Коломийського відділення ПАТ «Страхова група «ТАС». Тоді ж пошкоджений у ДТП авомобіль був оглянутий експертом страхової компанії, а 14.01.2018 року було заведено страхову справу №00Б91. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Матеріалами справи встановлено, що 19 січня 2018 року постановою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. За змістом вказаної постанови вбачається, що 25 грудня 2017 року о 16 год. 50 хв. в м. Коломия по вул. Мазепи ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Рено н.з. НОМЕР_1 не обрала безпечної швидкості руху, не врахувала дорожню обстановку допустила зіткнення із транспортним засобом ВАЗ н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п.12.1, 14.6 Правил дорожнього руху (а.с.7).
Згідно Поліса №АК/9392688 від 20.09.2007 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», страхова суму - 200 000,0 грн., сума франшизи - 1000,0 грн (а.с.41).
02.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із повідомленням про ДТП відповідно до ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с.44-45).
З Акта №2 здавання-приймання виконаної роботи від 02.03.2018 року вбачається, що виконавець - приватний підприємець ОСОБА_8 та ОСОБА_1 склали цей акт про те, що роботи по ремонту автомобіля ВАЗ 21074, державний номер НОМЕР_2 виконано якісно і в повному обсязі на загальну суму 17 260,0 грн. (а.с.9), які оплачені ОСОБА_1 згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 02.03.2018 року №36 (а.с.8).
Згідно накладної №12 та №13 від 02.03.2018 року, які видані ПП ОСОБА_8 , вартість запчастин та використаних на ремонт автомобіля матеріалів становить 8479,0 грн та 1166,0 грн., а разом 9640,0 грн., які сплачені ОСОБА_1 згідно квитанції до прибуткового касового ордера від 02.03.2018 року №35 (а.с.10,11,12).
Згідно листа ПАТ «Страхова група «ТАС» від 05.07.2018 року вартість матеріального збитку за пошкоджений ТЗ ВАЗ 2107, д.н. НОМЕР_5 на підставі Звіту №6418 ФОП ОСОБА_5 , становить 20001,76 грн. Франшиза згідно Поліса АК 9392688 від 20.09.2017 року становиь 1000,0 грн. Розрахунок страхового відшкодування: 20001,76 грн. - 1000,0 грн. = 19001,76 грн. (а.с.14).
23.08.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із листом з приводу невиплати страхового відшкодування (а.с.15).
24.11.2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із листом з приводу невиплати страхового відшкодування (а.с.18).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 на час вчинення ДТП керував автомобілем, який належав його батькові ОСОБА_6 . За відсутності доказів неправомірного заволодіння транспортними засобами, суд дійшов висновку, що позивач користувався транспортним засобом, правомірно, маючи речове право на це майно (право володіння). Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 липня 2019 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі з яких вбачається, що ним успадковано після смерті батька транспортний засіб марки ВАЗ 21074, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , а тому є особою, яка має право на страхове відшкодування на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд відмовив, з посиланням на с т. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також на ту обставину, що під час ДТПпозива ушкодження здоров"я не зазнав.
Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Як встановлено матеріалами справи на час настання страхового випадку цивільно-правову відповідальність виннонї у ДТП особи - ОСОБА_2 згідно Поліса №АК/9392688 від 20.09.2007 року застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», страхова сума - 200 000,0 грн., сума франшизи - 1000,0 грн (а.с.41).
Спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України №   1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У пункті 22.1 статті 22 Закону №  1961-ІV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
В спірному випадку третьою особою, майну якої завдано шкоди, є позивач ОСОБА_1 .
Посилання апелянта на те, що позивач ОСОБА_1 не має права на страхове відшкодування, оскільки пошкоджений в ДТП автомобіль, яким керував позивач, згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ОСОБА_1 , не знайшли свого підтвердження.
Так, як вбачається із Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником ТЗ ВАЗ 21074, реєстраційний номер № НОМЕР_2 є ОСОБА_6 (а.с.42,43).
Згідно довідки Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори від 19.03.2019 роу №233/01-16, із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся ОСОБА_1 (позивач), (а.с.80).
За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведена спадкова справа №114/2017 05.04.2017 року (а.с.81).
Дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ 21074 р.н. НОМЕР_2 мала місце ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто після смерті власника автомобіля (батька позивача) та після прийняття позивачем спадщини.
Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 
Згідно ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 
Отже, за нормами спадкового права, позивач ОСОБА_1 , прийнявши спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , є власником спадкового майна, незалежно від того чи отримав він свідоцтво про право на спадщину.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 27.07.2019 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори Мельничуку Дмитру Івановичу видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька - ОСОБА_6 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з транспортного засобу марки ВАЗ 21074 р.н. НОМЕР_2 (а.с.108).
У апеляційній скарзі ПАТ «Страхова група «ТАС» посилається на те, що за правилами ст.31.1, 35.2 Закону №  1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої слід додати зокрема свідоцтво про право на спадщину, яке позивач не подав.
Водночас апеляційний суд вказує на те, що статтею 37 Закону №  1961-ІV визначено перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Однак до цього переліку не входить така обставина як неподання свідоцтва про право на спадщину, тому відмова страхової компанії з цієї підстави не грунтується на положеннях Закону.
Відповідно до ст.33.1, 33.1.4 Закону №  1961-ІV у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Згідно ст.35.1 Закону №  1961-ІV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
За правилами ст.36.1 Закону №  1961-ІV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 
Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (ст.37.2 Закону).
Встановлено, що ДТП мала місце 25.12.2017 року.
02.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова група «ТАС» із повідомленням про ДТП відповідно до ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с.44-45).
Згідно листа ПАТ «Страхова група «ТАС» від 05.07.2018 року вартість матеріального збитку за пошкоджений ТЗ ВАЗ 2107, д.н. НОМЕР_5 на підставі Звіту №6418 ФОП ОСОБА_5 , становить 20001,76 грн. Франшиза згідно Поліса АК 9392688 від 20.09.2017 року становиь 1000,0 грн. Розрахунок страхового відшкодування: 20001,76 грн. - 1000,0 грн. = 19001,76 грн. (а.с.14).
За приписами ст.37 Закону №  1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 
37.1.1.навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 
37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 
37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 
37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 
Матеріали справи не містять доказів про направлення позивачеві чи страхувальнику офіційного повідомлення про відмову у здійсненні страхової виплати з відповідними аргументами. Натомість з листа ПАТ «Страхова група «ТАС» від 05.07.2018 року вбачається, що страховиком проведено оцінку завданої у ДТП шкоди.
У апеляційній скарзі ПАТ «Страхова група «ТАС» посилається на те, що позивач не звертався із заявою про страхове відшкодування, а лише 02.01.2018 року подав приватне повідомлення.
Однак, такі доводи апелянта не є обгрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема адвокатським запитом адвоката Чопея М.М. від 26.06.2018 року, листом ОСОБА_1 від 23.08.2018 року та заявою від 24.11.2018 року (а.с.13,15,18,19).
У постанові від 11.12.2019 року (справа № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
У спірному випадку позивач ОСОБА_1 звернувся до страхувальника із заявою про виплату страхового відшкодування в межах річного строку, встановленого Законом, що вказує на безпідставність аргументів апелянта в цій частині.
Таким чином, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Водночас, апеляційний суд не погоджується з рішенням суду в частині визначення розміру страхового відшкодування.
Визначаючи розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції зіслався на накладні № 12 та № 13 від 2 березня 2018 року, згідно яких позивачем витрачено на закупівлю запасних частин до автомобіля 9 640 грн. та Акт № 2 здавання-приймання виконаної роботи від 02 березня 2018 року на суму 17 260 грн. З урахуванням франшизи 1000,0 грн., судом визначено суму до стягнення у розмірі 25 900,00 грн.
Однак, такий висновок суперечить положенням Закону № 1961-IV.
Так, статтею 22.1 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За приписами ч.1 ст.29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом № 1961-ІV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 14.05.2018 у справі № 910/5092/17, від 22.03.2017 у справах № 910/3650/16 і № 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17.
Отже, пред`явлення особою, яка має право на отримання відшкодування до страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.
Відповідно до пунктів 7.38, 7.39 Методики № 142/5/2092 при визначені розміру коефіцієнта зносу ТЗ береться за основу строк експлуатації останнього (5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки).
Згідно Звіту про визначення вартості матеріальноо збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 05.01.2018 року (замовник ПрАТ "СГ "ТАС"): 
вартість відновлювального ремонту КТЗ ВАЗ 21074, н.з. НОМЕР_2 складає - 23 390,81 грн.; коефіцієнт фізичного зносу КТЗ ВАЗ 21074, н.з. НОМЕР_2 складає 0,70.
Відтак, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження КТЗ ВАЗ 21074 станом на 05.01.2018 року дорівнює з урахуванням ПДВ на запасні частини, але без врахування ВТВ - 20001,76 грн. (а.с.152-164).
Відповідно до ст.12 Законом № 1961-ІV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. 
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. 
Франшиза згідно Поліса АК 9392688 від 20.09.2017 року становить 1000,0 грн. 
Відтак розмір суми страхового відшкодування, яке слід стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь позивача, становить 19001,76 грн. (20001,76 грн. - 1000,0 грн.).
Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, беручи до уваги встановлені обставини справи колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанці в частині визначення розміру суми страхового відшкодування, яке слід стягнути з відповідача на користь позивача, а саме - вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу та з відрахуванням суми франшизи.
Керуючись ст. ст. 374,376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ПАТ «Страхова група «ТАС» задовлити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 06 листопада 2019 року в частині стягнення з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за Полісом № АК 9392688 від 20 вересня 2017 року у розмірі 25 900 гривень - змінити.
Стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» (03062, м. Київ пр. Перемоги,65, ЄДРПОУ : 30115243) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , жителя АДРЕСА_1 ) суму страхового відшкодування за Полісом № АК 9392688 від 20 вересня 2017 року у розмірі 19001,76 грн . (дев`ятнадцять тисяч одна гривня сімдесять шість копійок).
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач                                                         Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Горейко М.Д.
                                                                        Матківський Р.Й.