ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 жовтня 2019 року 	м. Дніпро	справа № 280/1379/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року 
у адміністративній справі № 280/1379/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» до Головного управління Держпраці у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року частково задоволено адміністративний позов ТОВ «Теплобудімпорт», а саме, визнано  протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 28.02.2019 року № ЗП 471/1150/АВ/ПЛП-2ФС про накладення штрафних санкцій в розмірі 4173,00 грн. за порушення вимог частини 1, 2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», та одночасно відмовлено у задоволені адміністративного позову ТОВ «Теплобудімпорт» стосовно визнання протиправною і скасування постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області № ЗП 471/1150/АВ/П/ТД-1ФС від 28.02.2019 року про накладення штрафу у розмірі 2 754 180, 00 грн. за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено до апеляційного суду позивачем по справі в частині відмови у задоволені його вимог про визнання протиправним і скасування постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області № ЗП 471/1150/АВ/П/ТД-1ФС від 28.02.2019 року про накладення штрафу у розмірі 2754180,00 грн. – з підстав його незаконності та необґрунтованості, яка була допущена судом першої інстанції внаслідок невірного застосування (трактування) норми матеріального права та не повного з`ясування всіх обставини справи, що на думку апелянта є підставою для його скасування відповідно до п.1 п.4 ч.1 ст.317 КАС України.
Апеляційна скарга позивача мотивована безпідставністю висновків суду першої інстанції про порушення позивачем вимог ч.1 ст.21, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України внаслідок допущення до роботи без укладання трудового договору фізичних осіб, які були залучені до виконання підрядних робіт на умовах цивільно - правових договорів задля виконання позивачем укладеного з Департаментом капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації Договору № 13/4-М від 13.04.2018  по здійсненню реконструкції Обласного художнього музею м. Запоріжжя і  укладеного з Комунальним ремонтно - будівельним підприємством «ЗЕЛЕНБУД» Договору № 21т від 12 липня 2018 року по наданню послуг «з озеленення території та утримання зелених насаджень (покіс трави, бур`янів на території м. Запоріжжя), якими була передбачена можливість ТОВ «Теплобудімпорт» залучати субпідрядників та осіб за цивільно - правовими договорами для дотримання графіку робіт та здачі об`єктів. Апелянт вказує на те, що цивільні угоди з фізичними особами містять в собі посилання на об`єкти та договори публічних закупівель, а всі проведенні цими особами роботи були направленні на кінцевий результат, предмет цих цивільно-правових договорів був чітко визначений, форма винагороди була обумовлена виходячи із «вартості роботи однієї години», що не заборонено нормами цивільного законодавства, зокрема, положеннями ст.873 та ст.903 ЦК України. При цьому, для виплати винагороди фізичним особам, з якими позивач укладав цивільно-правові договори, від банківської установи отримувалися грошові кошти з зазначенням у прибуткових касових ордерах підстави та мети використання коштів - «винагорода за ЦПХ», а стосовно цих фізичних осіб позивач подавав протягом всього 2018 року звітність за формою 1-ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку з відповідними примітками щодо джерел походження доходу фізичних осіб за ЦПД. Після виконання робіт складалися Акти приймання виконаних робіт, якими саме і підводилися підсумки виконання фізичними особами своїх зобов`язань за ЦПД.
За наведених вище обставин та того, що під час інспекційного відвідування представниками Держпраці не було виявлено/встановлено порушення з боку позивача положень ДСТУ БА 3.2 -12:2009 ССБП, Наказів Держнаглядохоронпраці № 15 від 26.01.2005 та № 62 від 27.03.2007 щодо вимог до проведення монтажних робіт та робіт на висоті, і вказані порушення не були навіть відображені в Акті і в Постановах, тобто, вказані питання не досліджувалися контролюючим органом, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній ним частині та прийняти в цій частині інше рішення про задоволення його вимог.
Подана відповідачем по справі апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог ТОВ «Теплобудімпорт» була повернута ухвалою від 29.10.2019 року з роз`ясненням наслідків, визначених ч.8 ст.169 КАСУ і повторно апеляція відповідачем не подавалася.
В судове засідання відповідач свого представника не направив, хоча про дату, час та місце судового засідання відповідач повідомлявся у визначеному законом порядку. При цьому, відповідач  надіслав на адресу суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату з тих підстав, що його представник Головачова К.В. перебуває у щорічній відпустці і у цього представника відсутня можливість взяти участь у судовому засіданні 31.10.2019 р. Проте, судова колегія не визнає вказану причину поважною і не вважає за необхідне відкладати розгляд справи, оскільки явка сторін по справі не визнавалася обов`язковою, а відповідач маючи бажання прийняти участь в судовому засіданні апеляційної інстанції, як суб`єкт владних повноважень, мав можливість направити до суду іншого представника.
Заслухавши пояснення представника позивача у цій справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх оцінки і юридичної кваліфікації спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача, виходячи з нижченаведеного.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами по справі не спростовується, що оскаржувані у цій справі позивачем постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області № ЗП 471/1150/АВ/ПЛП-2ФС та № ЗП 471/1150/АВ/П/ТД-1ФС були винесені 28.02.2019 року на підставі Акту інспекційного відвідування №ЗП471/1150/АВ від 13.02.2019 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, оформленого за результатом проведеного інспектором праці у період з 01.02.2019 по 13.02.2019 інспекційного відвідування ТОВ «Теплобудімпорт», у якого згідно отриманої із Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області інформації від 9.01.2019 №1211-08, від 02.04.2018 №3463-08 та від 29.08.2018 №10115-08 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів та виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовим договорами більше року.
Так, за результатом  проведеного інспектором праці на підставі виданого 31.01.2019 ГУ Держпраці у Запорізькій області направлення №141 інспекційного відвідування ТОВ «Теплобудімпорт», в Акті №ЗП471/1150/АВ від 13.02.2019 було зафіксовано порушення ТОВ «Теплобудімпорт»:
- частини 1, 3 ст.24 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), внаслідок того, що 22 особи було допущено до роботи без укладання трудового договору, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; 
- також частини 1 та 2 статті 115 КЗпП України і частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці», внаслідок порушення строків виплати заробітної плати, а саме, виплати заробітної плати два рази на місяць через проміжок часу, що перевищує 16 календарних днів, пізніше 7 днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Зокрема, заробітна плата за першу половину жовтня 2018 була виплачена 19.10.2018, що підтверджується відомістю на виплату готівки №ВЗП-000030 від 19.10.2018, а за другу половину жовтня 2018 виплачена 07.11.2018, що підтверджено відомістю на виплату готівки №ВЗП-000033 від 07.11.2018; заробітна плата за першу половину листопада 2018 була виплачена 20.11.2018, що підтверджується відомістю на виплату готівки №ВЗП-000035 від 20.11.2018, а за другу половину листопада 2018 виплачена 07.12.2018, що підтверджено  відомістю на виплату готівки №ВЗП-000037 від 07.12.2018.
Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність твердження відповідача про порушення ТОВ «Теплобудімпорт» вимог частин 1, 2 ст.115 КЗпП України та ч.І ст.24 Закону України «Про оплату праці», і відповідно, визнання  протиправною і скасування постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 28.02.2019 року № ЗП 471/1150/АВ/ПЛП-2ФС про накладення штрафних санкцій в розмірі 4173,00 грн. за порушення вимог частини 1, 2 ст.115 КЗпП України та ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», що в апеляційному порядку не переглядається у зв`язку з відсутністю апеляційної скарги на вказану частину рішення суду.
Обговорюючи вимоги позивача у цій справі стосовно визнання протиправною і скасування постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області № ЗП 471/1150/АВ/П/ТД-1ФС від 28.02.2019 року про накладення штрафу у розмірі 2 754 180, 00 грн. за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Теплобудімпорт» укладаючи цивільно-правові договори не визначав конкретний перелік робіт, які повинна була виконати особа за цивільно-правовим договором, а лише зазначав загальне визначення робіт - з покосу трави та бур`янів на об`єктах наданих Замовником, а термін договорів був визначений з дати укладання договору по 31.12.2018, у разі продовження дії договору до 31.12.2019, що є не характерним до цивільно-правового договору, оскільки предметом цивільно-правових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи. 
На підтвердження наведених у попередньому абзаці висновків, суд першої інстанції послався на те,  що в укладених між «Теплобудімпорт» та фізичними особами цивільно-правових договорах: з ОСОБА_11 (а.с.24, т.1), з ОСОБА_5 (а.с.28, т.1), з ОСОБА_4 (а.с.30, т.1), з ОСОБА_6 (а.с.32, т.1), з ОСОБА_1 (а.с.35, т.1), з ОСОБА_12 (а.с.38, т.1), з ОСОБА_8 (а.с.40, т.1), з ОСОБА_3 (а.с.42, т.1), з ОСОБА_2 (а.с.44, т.1), з ОСОБА_7 (а.с.46, т.1), з ОСОБА_13 (а.с.48, т.1), з ОСОБА_9 (а.с.50, т.1), з ОСОБА_10 (а.с.52, т.1) - було дійсно обумовлено, що відповідно до пункту 1.1 Замовник доручав, а Виконавці брали на себе зобов`язання виконати роботи: з покосу трави та бур`янів на об`єктах наданих Замовником. При цьому, Виконавці виконують роботу на свій ризик, самостійно організовуючи виконання роботи та не підпадають під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, і не мають права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (пункт 1.2 Договорів).
Разом з тим, не зважаючи на викладене в договорах між ТОВ «Теплобудімпорт» та громадянами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , суд визнав обґрунтованим висновок відповідача про наявність ознак трудових відносин між позивачем та вищевказаними громадянами, оскільки відповідно пункту п.5.1 цивільно-правових договорів термін їх дії встановлено з дати підписання договору до 31.12.2018, а згідно п. 5.2 Договору за угодою сторін та відсутності взаємних претензій договір може були продовжено на термін до 31.12.2019, що виходячи із змісту ст.23 КЗпП України, характерно саме строковому трудовому договору, а не цивільно-правовому договору, тому суд дійшов висновку, що угоди укладені з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не можуть розцінюватися як цивільно-правові договори. При цьому, суд звернув увагу на те, що відповідно до п.4.1 Договору №21т, строки надання послуг встановлено з дня підписання до 30.09.2018, але договори з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_23 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 укладено до 31.12.2018 (з можливістю продовження), тобто понад строки обумовлені Договором №21т.
Також, суд першої інстанції звернув увагу на те, що за цивільно-правовими договорами укладеними ТОВ «Теплобудімпорт» винагорода встановлювалась за фактично виконані роботи, але з аналізу наданих до матеріалів адміністративної справи Актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) вбачається, що оплата праці здійснювалась не за виконану роботу, а за фактично відпрацьований час - за кількість відпрацьованих годин (а.с.51 т.1), аналогічні правила оплати праці працівників за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці, а також за результатами індивідуальних і колективних робіт – визначена ч.1 ст.97 КЗпП України, і відповідно,  погодинна оплата праці також є характерною саме для трудових відносин, оскільки при цивільно-правових договорах оплата визначається за визначений перелік робіт, а не в залежності від часу затраченого на виконання таких робіт.
Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідно до умов вищевказаних договорів, особи зобов`язувалися виконувати роботу на свій ризик, самостійно організовувати виконання роботи та не підлягали під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, проте, за таких умов договорів є незрозумілим яким чином було визначено кількість фактично відпрацьованого часу, що свідчить проте, що позивачем вівся облік фактично відпрацьованого часу, що на думку суду свідчить про правильність твердження відповідача про фактичних допуск позивачем до роботи ОСОБА_5 , ОСОБА_24 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 без укладання трудового договору.          
Судом першої інстанції не взято до уваги посилання представника позивача на те, що укладання цивільно-правових договорів з ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 було обумовлено укладанням ТОВ «Теплобудімпорт» договору №21т від 12.07.2018 про закупівлю послуги з Комунальним ремонтно-будівельним підприємством «Зеленбуд», за яким передбачалось виконання великого обсягу робіт, що зумовило необхідність залучення субпідрядників, оскільки зазначені доводи жодним чином не спростовують попередніх висновків суду. До того ж, відповідно до п.5.4.3 Договору №21т ТОВ «Теплобудімпорт» (підрядник) мав право залучати згідно умов цього Договору при наданні послуг субпідрядні спеціалізовані та інші організації при попередньому повідомленні Замовника (а.с.205, т.1), але громадяни не можуть вважатися спеціалізованими організаціями, а матеріли справи не містять доказів повідомлення Комунального ремонтно-будівельного підприємства «Зеленбуд» про залучення в якості субпідрядників вищевказаних громадян.
Суттєвим визнав суд першої інстанції у цій справі також те, що фізичні особи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 забезпечувались необхідними матеріалами/засобами з боку позивача, що також свідчить про наявність трудових відносин.
Обговорюючи умови укладених позивачем ТОВ «Теплобудімпорт»: договорів від 02.05.2018 з громадянином ОСОБА_14 , від 02.05.2018 з громадянином ОСОБА_20 (а.с.18 т.1), від 02.05.2018 з громадянином ОСОБА_21 (а.с.20 т.1), від 02.05.2018 з громадянином ОСОБА_17 (а.с.22 т.1) - на виконання роботи по об`єкту «Обласний художній музей, м.Запоріжжя - реконструкція» по вул.Незалежної У країни, 76-6 в м.Запоріжжя» (а.с.16 т.1); договору від 11.09.2018 з громадянином ОСОБА_16 на виконання робіт по об`єкту «Реконструкція адміністративної будівлі управління патрульної поліції в місті Запоріжжі Департаменту патрульної поліції (покрівля), (код СРУ за ДК 021:2015-45454000-4 - «Реконструкція» в строк з 11.09.2018 до фактичного виконання робіт (а.с.26 т.1); договору від 08.10.2018 з громадянином ОСОБА_15 по наданню послуг здійснення нагляду і контролю за виконанням робіт на об`єкті: «Капітальний ремонт (модернізація) будівлі КЗ «Веселівська районна різнопрофільна гімназія» Веселівської селищної ради», в строк з 08.10.2018 до фактичного виконання робіт (а.с.54 т.1); договорів від 08.10.2018 з громадянами ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 по виконанню робіт з «Капітального ремонту (модернізація) будівлі КЗ «Веселівська районна різнопрофільна гімназія» Веселівської селищної ради» в строк з 08.10.2018 до фактичного виконання робіт (а.с.56,58,60) – суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що ТОВ «Теплобудімпорт» в зазначених цивільно-правових договорах не визначав конкретного переліку робіт, які повинні були виконати особи за цивільно-правовими договорами, а лише зазначав загальне визначення робіт «проведення реконструкції об`єкта будівництва», що є не характерним до цивільно-правового договору. 
Також, суд звернув увагу на те, що за вказаними цивільно-правовими договорами винагорода встановлювалась начебто за фактично виконані роботи, а роботи які виконувались вищевказаними громадянами зводились до проведення будівельних робіт, що потребує наявності відповідної ліцензії на виконання будівельних робіт, і деякі роботи, як то улаштування настінних жолобів відносяться до робіт з підвищеною небезпекою (роботи на висоті), але доказів наявності у вищевказаних громадян відповідних дозволів на виконання таких робіт до матеріалів справи не надано, а з аналізу наданих до матеріалів адміністративної справи Актів здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) вбачається, що оплата праці здійснювалась не за виконану роботу, а за фактично відпрацьований час - за кількість відпрацьованих годин, що також є характерним саме для трудових відносин, оскільки при цивільно-правових договорах оплата визначається за визначений перелік робіт, а не в залежності від часу затраченого на виконання таких робіт, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що угоди укладені з ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , характерні саме строковому трудовому договору, а не цивільно-правовому договору. 
На спростування доводів позивача стосовно необхідності залучення до робіт вищевказаних фізичних осіб, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до умов укладаного ТОВ «Теплобудімпорт» з Департаментом капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації Договору про закупівлю робіт за державні кошти №13/04-М від 13.04.2018, ТОВ «Теплобудімпорт», як Генпідрядник зобов`язувався за завданням Замовника - Департамент капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації, на свій ризик виконати відповідно до проектно-кошторисної документації і умов Договору та здати у встановлений Договором строк закінчені роботи, що передбачені п.1.2 цього Договору на об`єкті «Обласний художній музей, м.Запоріжжя - реконструкція». (а.с.180 т.1), і залучені до виконання робіт субпідрядники повинні відповідати таким вимогам: мати ліцензію на виконання робіт, у разі якщо це визначено нормами чинного законодавства України; мати ресурси (матеріальні, трудові, технічні, фінансові), достатні для виконання робіт; мати досвід виконання аналогічних робіт (п.6.1.2.1 Договору №13/04-М), а субпідрядники можуть бути залучені за погодженням із Замовником (п.6.2.2 Договору №13/04-М)
Проте, як зазначив суд першої інстанції, позивач до матеріалів справи не надав доказів на підтвердження того, що громадяни ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 були погоджені в якості субпідрядників, як і не надано доказів, що останні мали ліцензію на виконання робіт, ресурси (матеріальні, трудові, технічні, фінансові) достатні для виконання робіт, досвід виконання аналогічних робіт, що у сукупності на погляд суду першої інстанції свідчить про те, що вищевказані особи виконували роботи від імені ТОВ «Теплобудімпорт», а твердження відповідача про наявність між ОСОБА_14 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 та ТОВ «Теплобудімпорт» саме трудових відносин підтверджуються зібраними в матеріалах справи доказами.
За підсумком вищенаведеного суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗП 471/1150/АВ/П/ТД-1ФС, якою за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України на позивача накладено штрафні санкції в розмірі 2 754 180,00 грн.
Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині законності та обґрунтованості постанови відповідача №ЗП 471/1150/АВ/П/ТД-1ФС, про накладення штрафу на ТОВ «Теплобудімпорт» за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України в розмірі 2 754 180,00 грн., оскільки у даному випадку суд першої інстанції почавши шукати ознаки трудових відносин між позивачем та фізичними особами, з якими було укладено цивільно-правові угоди, не звернув уваги на те, що у даному випаду досліджені договори містять в собі інформацію про: термін початку і закінчення (менший за календарний рік); вид і обсяг роботи (послуг); винагороду за кожний вид роботи і загальну винагороду — суму договору; а аналіз цих договорів свідчить про те, що ці договори не утворюють трудових відносин між сторонами.
Одночасно ці договори не містять в собі обов`язку виконавця дотримуватися внутрішнього трудового розпорядку і робочого часу, правил охорони праці, обов`язку виконувати накази і розпорядження керівництва, обов`язку замовника забезпечувати виконавця будь-чим та будь-яких згадок щодо колективного договору і профспілки.
Не звернув уваги суд першої інстанції також на те, що чинним законодавством не визначено   чіткого переліку робіт, при виконані яких не можна укладати цивільно-правові угоди, оскільки такі угоди застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.
Судова колегія звертає увагу на те, що у даному спірному випадку залучення позивачем осіб до виконання підрядних робіт на умовах цивільно - правових договорів було обумовлено саме з метою своєчасного виконання робіт та здачі погоджених об`єктів по укладеним ним у 2018 році договорів про закупівлю робіт за державні кошти (публічні закупівлі), а саме: Договору № 13/4-М від 13.04.2018 з Департаментом капітального будівництва Запорізької обласної державної адміністрації для здійснення реконструкції Обласного художнього музею м. Запоріжжя та Договору № 21т від 12 липня 2018 року з Комунальним ремонтно-будівельним підприємством «ЗЕЛЕНБУД» про надання послуг «з озеленення території та утримання зелених насаджень (покіс трави, бур`янів на території міста Запоріжжя), якими було передбачено умови про можливість ТОВ «Теплобудімпорт» залучати субпідрядників та осіб за цивільно - правовими договорами, для дотримання графіку робіт та здачі об`єктів, а спірні у цій справі укладені цивільно - правові договори містять в собі посилання на об`єкти та договори публічних закупівель. 
Загальний аналіз фактичних обставин у цій справі свідчить, що всі проведенні фізичними особами роботи були направленні на кінцевий результат, а саме, на здійснення реконструкції Обласного художнього музею м. Запоріжжя та покосу трави, бур`янів, на території м. Запоріжжя, що підтверджено Актами за формами КБ — 2, згідно яких підрядні роботи виконано в повному обсязі, роботи прийнято генеральним замовником без зауважень, після чого цивільно-правові угоди з фізичними особами припинили свою дію. Отже, «мета досягнення кінцевого результату» про відсутність якої стверджує контролюючий орган, як раз і мала місце під час виконання підрядних робіт особами, на що суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги.
          Використання позивачем через особливості робіт показника «вартість роботи однієї години», було обумовлено у п.п.2.1 цивільно-правових угод та тим, що обрахування використаної людської праці у Актах КБ - 2 визначається показником «людино/години», тому і в Актах виконаних робіт з фізичними особами міститися саме такий показник як «вартість роботи однієї години», що за нормами цивільного законодавства прямо не заборонено, оскільки при укладенні ЦПД порядок, розмір, спосіб виплати винагороди визначається сторонами виходячи із загального принципу цивільного законодавства про «свободу договору». 
Так, відповідно до ст. 873 ЦК України, вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін, якщо інше не передбачено у встановленому порядку прейскурантами (цінниками), тарифами тощо. Робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Положеннями ст. 903 ЦК України передбачено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Стосовно дотримання позивачем порядку виплати винагороди, подання звітності та сплати податків, судова колегія звертає увагу на те, що для виплати винагороди осбам за цивільно-правовими договорами позивачем отримувалися від банківської установи грошові кошти (що підтверджується прибутковими касовими ордерами в яких вказано підставу та мету використання коштів «винагорода за ЦПХ»), а також складалися відомості на виплату готівки та під розпис видано готівку (винагороду) фізичним особам. При цьому, позивач протягом всього 2018 року подавав звітність за формою 1 - ДФ «Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку. Також, всі ці розрахунки про відрахування ПДФО, ЄСВ та військового збору є в кожному Акті виконаних робіт, чому суд першої інстанції також не надав належної оцінки, внаслідок чого припустився помилки при вирішенні спору у цій справі по суті.
Формуванню помилкової позиції суду у цій справі також сприяло погодження з твердженнями відповідача про те, що укладені позивачем цивільно-правові договори з фізичними особами на виконання робіт (надання послуг) містять ознаки, притаманні трудовому договору. При цьому, суд не взяв до уваги, що позивач, як суб`єкт господарювання, вправі на власний розсуд організовувати виконання статутних завдань, в тому числі і шляхом укладення договорів цивільного-правового характеру. Позиція  відповідача та суду першої інстанції про допущення позивачем фізичних осіб без укладення трудового договору не може бути визнана правильною у даному випадку, оскільки  затвердження штатного розпису належить до компетенції суб`єкта господарювання і жодна із вище перелічених фізичних осіб не входить штатного розпису позивача, накази чи розпорядження про прийняття їх на роботу не видавалися.
Судова колегія наголошує на тому, що жодна із вище перелічених фізичних осіб не подавала паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, чи документів про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та відповідно не  укладала трудових договорів в розумінні ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України,  також як і не зобов`язувалася виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а позивач в свою чергу не зобов`язувався виплачувати цим особам заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін.
Отже, оскільки наведені у ст.21 та ст.24 Кодексу законів про працю України   законодавчі приписи передбачають, що трудовим договором вважається угода щодо здійснення та забезпечення трудової функції, і за трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не конкретну індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства, а після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється, а також виходячи з правовідносин, які виникли у 2018 році між позивачем та зазначеними в Акті інспекційного відвідування  фізичними особами, які мають цивільно-правовий характер (виконання стороною певного визначеного обсягу робіт (послуг)), судова колегія визнає, що у суду першої інстанції не було правових підстав вважати, що спірному випадку фактично мають місце приховані трудові договори, які були нібито виявлені інспектора праці під час інспекційного відвідування позивача
Проте, судова колегія наголошує  на тому, що на законодавчому рівні не визначені ознаки, за якими цивільно-правові відносини підлягають перекваліфікації у трудові, а відповідач п справі та його посадові особи не наділені повноваженнями перекваліфікації цивільно-правових відносин у трудові.
Правові засади й гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної та творчої праці визначає Кодекс законів про працю України. Також цей документ регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, зміцненню трудової дисципліни тощо. Крім того, загальні засади трудового законодавства передбачають необхідність встановлення високого рівня умов праці, оскільки будь-які умови договорів про працю, які погіршують становище працівників, у порівнянні із законодавством України про працю, є недійсними.
Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України. Договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зокрема, цивільно-правовим договором є угода між сторонами – громадянином і підприємством – на виконання першим певної роботи (а саме договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці. Однак у разі укладення цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.
У ст. 628 ЦК України зазначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі у відповідних частинах застосовуються положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, оскільки цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату, що саме і встановлено у даному спірному випадку, а згідно зі ст. 11 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини, які в даному випадку не визнавалися недійсними відповідно до ст. 215, ст.203 ЦК України, судова колегія з огляду на положення  ст. 204 ЦК України, відповідно якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, визнає протиправною прийняту відповідачем по справі постанову  №ЗП 471/1150/АВ/П/ТД-1ФС про накладення на ТОВ «Теплобудімпорт» за порушення вимог ч.1 ст.21, ч.1 та ч.3 ст.24 КЗпП України штрафних санкцій в розмірі 2 754 180,00.
          При цьому, судова колегія наголошує на тому, що органи Держпраці, здійснюючи контроль за додержанням законодавства про працю у формі інспекційного відвідування та/або невиїзного інспектування юридичними особами (включаючи їхні структурні й відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, не мають повноважень на визнання укладених суб`єктами господарювання цивільно-правових договорів недійсними або визнання їх трудовими чи на власний розсуд тлумачити їхні умови, а чинне законодавство України не містить обов`язкових приписів, у яких випадках сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких – цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт. Сторони договору вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин та на власний розсуд можуть визначати вид такого договору. Укладання цивільно-правового договору є виключним правом суб`єктів господарювання, що забезпечено Конституцією України та ЦК України, а визнавати цивільно-правові відносини трудовими можна лише в судовому порядку у разі виникнення спору щодо правомірності укладеного договору (трудового, цивільного)   за позовом особи, чиї права порушено.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів встановивши порушення судом першої інстанції норм матеріального права при прийнятті рішення в частині відмови позивачу в позові, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу позивача та скасувати рішення суду першої інстанції в зазначеній частині, прийнявши постанову про задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» стосовно визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 28.02.2019 року № ЗП 471/1150/АВ/П/ТД - 1 ФС, а також в частині розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст.  242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» –  задовольнити
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року – скасувати в частині відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» стосовно визнання протиправною та скасування Постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 28.02.2019 року № ЗП 471/1150/АВ/П/ТД - 1 ФС та в частині розподілу судових витрат, та прийняти в цій частині інше рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» у повному обсязі.
Визнати протиправною та скасувати  постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області № ЗП 471/1150/АВ/П/ТД - 1 ФС від 28.02.2019 року про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» (ЄДРПОУ 38362740) штрафу у розмірі 2 754 180, 00 грн.
   Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплобудімпорт» (69032, м. Запоріжжя, вул. Макаренка, буд.9, офіс 46, ЄДРПОУ 38362740) судовий збір в розмірі 19210,00 грн за подання позову до суду першої інстанції та 28815,00 грн.за подання апеляційної скарги - за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області.
В іншій частині Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року стосовно визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 28.02.2019 року № ЗП 471/1150/АВ/ПЛП-2ФС – залишити без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов