ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 р. 	Справа № 440/3549/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бенедик А.П.,
Суддів: Донець Л.О. ,  Гуцала М.І. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Гіглава О.В.) від 22.11.2019 року (повний текст рішення складено 22.11.2019 року) по справі № 440/3549/19
за позовом            ОСОБА_1     
до           Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області          
про           визнання протиправною бездіяльності, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просила: 
- визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо надання рішення про призначення пенсії позивачу в терміни, затверджені законодавством;
- визнати протиправним та скасування рішення Полтавського ОУПФУ (Шевченківський район) від 05.03.2019 №37;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 25.02.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 пункту "б", статті 55 пункту "б", статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (Закон №1788-ХІІ від 05.11.1991 в редакції 2012 року);
- стягнути з відповідача кошти за моральну шкоду, завдану внаслідок порушення прав в розмірі 15000,00 грн. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на протиправність та безпідставність прийняття рішення від 05.03.2019 №37 про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки документи, подані на розгляд управління, повністю підтверджують її пільговий трудовий стаж та фактичну зайнятість на роботах згідно Списку №2 повний робочий день. Також посилається на протиправну бездіяльність відповідача щодо ненадання рішення про призначення пенсії у визначені законом терміни. Вказує, що внаслідок вказаних дій позивачу спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 15000 грн. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, що полягають у направленні (врученні) позивачу  рішення про відмову у призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 05 березня 2019 року №37 з порушенням вимог пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1).
В решті позову відмовлено.
Стягнуто на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить доповнити рішення суду, скасувавши рішення відповідача від 05.03.2019 №37 та зобов`язавши його повторно розглянути заяву позивача, а також стягнути моральну шкоду і компенсувати судові витрати.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції визнавши безпідставними висновки відповідача щодо відсутності у позивача необхідного стажу, не зобов`язав його повторно розглянути заяву позивача. Зазначає, що без зобов`язального характеру рішення суду не захищає порушеного права позивача. Також вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнала моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 15000 грн. 
Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні в повному обсязі.
Позивач надав письмові заперечення на відзив відповідача, в якій просив задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційною скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач 25.02.2019 звернулася до Полтавського ОУПФУ (правонаступником якого є відповідач) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Полтавського ОУПФУ від 05.03.2019 №37 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням віку 53 років та у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості пільгового стажу - 10 років. 
У позовній заяві позивач вказує, що вказане рішення вручене лише у вересні 2019 року.
Позивач звернулась до суду із даним позовом.
Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було допущено протиправну бездіяльність, що полягає у направленні (врученні) позивачу рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 05.03.2019 №37 з порушенням вимог пункту 4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 N 13-1).
Разом з тим, відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновки спірного рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідної тривалості пільгового стажу є безпідставними та зроблені без урахуваннях дійсних обставин справи та наявного у позивача усього пільгового стажу. Разом з тим, оскільки станом на час звернення з письмовою заявою про призначення пільгової пенсії вік позивача становив 52 роки, тобто позивач не досягла визначеного Законом віку для призначення пільгової пенсії, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення та зобов`язання повторно розглянути заяву. Також, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження моральних страждань, суд дійшов висновку про необґрунтованість вказаної частини позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).
Оскільки рішення суду оскаржується щодо відмови у задоволенні частини позовних вимог, то в іншій частині оскаржуване рішення суду не підлягає апеляційному перегляду.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. 
Право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років (стаття 12 згаданого Закону).
Відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", в редакції Закону № 213-VIII від 02.03.2015, було визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років у чоловіків і не менше 22 років у жінок; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців у чоловіків і не менше 22 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців у чоловіків і не менше 23 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків і не менше 24 років 6 місяців у жінок.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. 
Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з того, що записами в трудовій книжці позивача підтверджується право останньої на зарахування періодів її роботи з 22.04.1993 по 01.02.2003 на ТОВ "Полтавський завод газорозрядних ламп" на посадах знімача гарячих деталей в цеху скляних виробів та дробильника-розмелювача, з 03.02.2003 по 05.08.2004 на ТОВ "Полтавський завод кварцового скла" на посаді дробильника-розмелювача та з 31.08.2006 по 25.06.2007 на ТОВ "Полтавський склозавод" на посаді знімача гарячих виробів до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Як наслідок, висновки спірного рішення про необхідність відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з підстав відсутності необхідної тривалості пільгового стажу визнані судом такими, що зроблені пенсійним органом безпідставно, без урахуваннях дійсних обставин справи та наявного у позивача усього пільгового стажу.
Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач в апеляційній скарзі погоджується із вищевказаними висновками суду першої інстанції, а відповідачем в апеляційному порядку рішення суду не оскаржено, то з урахуванням положень ст. 308 КАС України, вказані висновки суду в апеляційному порядку не переглядаються.
Натомість, приймаючи рішення про відмову в задоволенні вказаної частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки на момент звернення позивач не досягла встановленого Законом віку, а саме 53 роки.
З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, 23.01.2020 року Конституційним Судом України прийнято рішення №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу ІІІ „Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213?VIII.
Так, вищевказаним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Вирішено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, зокрема: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:  чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;  жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.»
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:           1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);             4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі викладеного, приймаючи до уваги встановлений судом першої інстанції факт безпідставності висновків відповідача щодо відмови позивачу у  призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідної тривалості пільгового стажу, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення відповідача підлягає скасуванню у судовому порядку.
Також, як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, необхідним є зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.02.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Стосовно заявлених вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі              15000 грн., колегія суддів дійшла висновку про  наступне.
Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі -  ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.
При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. ст. 1167, 1187 ЦК України, які визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.
Відповідно до роз`яснень, даних в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що позивачем як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не було надано жодного доказу на підтвердження факту перенесених нею душевних страждань, душевного або фізичного болю, приниженні честі та гідності, а також ділової репутації, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вказаної частини позовних, та як наслідок, відсутність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;                    3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;                                        4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення Полтавського ОУПФУ (Шевченківський район) від 05.03.2019 №37, а також зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 25.02.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 пункту "б", статті 55 пункту "б", статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (Закон №1788-ХІІ від 05.11.1991 в редакції 2012 року), із прийняттям в цій частині нової постанови про їх часткове задоволення.
В іній частині рішення суду скасуванню не підлягає.
Судові витрати позивача зі сплати судового збору за подання адміністративного позову, з урахуванням стягнутої судом першої інстанції суми (768,40 грн.), а також апеляційної скарги, згідно положень ст. 139 КАС України підлягають розподілу, шляхом стягнення сплачених сум за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року по справі №440/3549/19 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (Шевченківський район) від 05.03.2019 №37, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву від 25.02.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 пункту "б", статті 55 пункту "б", статті 100 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (Закон №1788-ХІІ від 05.11.1991 в редакції 2012 року).
Прийняти в цій частині нове рішення, яким вказану частину позовних вимог ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (Шевченківський район) від 05.03.2019 №37.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно розглянути заяву   ОСОБА_1  від 25.02.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.11.2019 року по справі № 440/3549/19 залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, код ЄДРПОУ 13967927) на користь ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2305 (дві тисячі триста п`ять) грн. 20 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.П. Бенедик 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.О. Донець    М.І. Гуцал