Справа № 163/2151/19  Провадження №33/802/63/20 	Головуючий у 1 інстанції:Чишій С. С. 	
Категорія:ст. 472 МК України 	Доповідач: Подолюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 січня 2020 року                                                                 місто Луцьк

       Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду Подолюк В.А., з участю представника митниці Пікалюка М.С., особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Любомльського районного суду Волинської області від 15 листопада 2019 року щодо  ОСОБА_1  за ст. 472 МК України, 

В С Т А Н О В И В

       Вказаною постановою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, що проживає по АДРЕСА_1 , підприємця, РНОКПП НОМЕР_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 22 260, 46 гривень з конфіскацією в дохід держави 900 доларів США, що за офіційним курсом становили 22 260, 46 гривень. 
ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він слідуючи 20.10.2019 року з України в Республіку Польща через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС автомобілем "Мерседес-Бенц", номерний знак НОМЕР_2 , не задекларував за встановленою формою 900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становили 22 260,46 гривні, знаходились у внутрішній кишені куртки і були виявлені під огляду транспортного засобу, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 472 МК України. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, особа притягнута до відповідальності ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що постанова є незаконною, необґрунтованою. Посилається, що суд порушив його право на захист, оскільки розглянув справу без його участі, проігнорувавши подану ним заяву про проведення засідання в режимі відеоконференцзв`язку. Вважає, що його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України. Посилається, що йому не було відомо про те, що в кишені одягу знаходились 900 доларів США, які виявили працівники митниці.          Просить поновити строк на оскарження постанови суду, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, повернути належні йому грошові кошти в сумі 900 доларів США.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення апелянта, який підтримав свою скаргу, представника митниці, який її заперечив, суддя приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.
Оскільки ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні під час розгляду його справи в суді першої інстанції, при матеріалах справи відсутні відомості щодо дати отримання ним копії постанови, апеляційний суд приходить до висновку, що з метою забезпечення особі доступу до правосуддя, строк на оскарження цієї постанови слід поновити. 
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КпАП України, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.
Відповідно до ст.489 МК України при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного його вирішення.
Вказані вимоги закону судом першої інстанції при прийнятті рішення були дотримані в повній мірі.
Висновок суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, за обставин, вказаних у постанові, ґрунтується на досліджених судом доказах, зокрема, протоколі про порушення митних правил, митній декларації транскордонного переміщення валюти порушника та пасажира ОСОБА_2 , письмових поясненнях  ОСОБА_1 про визнання факту виявлення валюти, акті про проведення митного огляду транспортного засобу, службовій записці, які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються між собою.
Статтею 472 МК України передбачено, що недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України тягне за собою накладення штрафу в розмірі 100 відсотків вартості цих товарів, транспортних засобів з конфіскацією зазначених товарів, транспортних засобів.
Відповідно до ч.ч. 1, 3ст.8 ЗУ «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018(введений в дію 07.02.2019), транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок транскордонного переміщення валютних цінностей суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами визначається Національним банком України з урахуванням норм частини першої цієї статті.
Статтею 4 МК України констатовано, що в тому числі і валютні цінності є товаром.
Згідно п.6 Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей (затвердженого постановою Правління НБУ №3 від 02.01.2019, набрала чинності 07.02.2019), фізична особа ввозить в Україну та вивозить за межі України готівкову валюту і банківські метали в сумі/вартістю, що дорівнює або перевищує в еквіваленті 10000 євро, за умови її письмового декларування митному органу в повному обсязі.
Згідно п.18 Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (затверджене постановою Правління НБУ №5 від 02.01.2019, набрала чинності 07.02.2019), фізичні особи-резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро, на підставі документів, що підтверджують зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10000 євро.
Таким чином, на думку апеляційного суду, переміщення, в тому числі валютних цінностей, через митний кордон України обмежено законодавством України.
       Актом про проведення митного огляду транспортного засобу підтверджується виявлення не задекларованої валюти в сумі 900 доларів США, письмовими поясненнями особа, притягнута до відповідальності підтвердила про належність коштів сину. Посилання апелянтом як на підставу відсутності в його діях складу правопорушення належності виявлених коштів сину, в чиїй куртці вони знаходились, не може слугувати беззаперечною обставиною для прийняття рішення про невинуватість у вчиненні правопорушення.
       В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 пояснив, що кошти в сумі 900 доларів США йому не належать, находились в куртці сина, про наявність таких йому не було відомо.
Свідок ОСОБА_3 , син ОСОБА_1 , при апеляційному розгляді справи підтвердив належність саме йому вилучених коштів, при цьому додав, що дійсно з батьком мав намір їхати в Республіку Польща для купівлі речей для чого брав з собою 900 доларів США, які залишив із курткою в автомобілі батька, а після отримання від дружини повідомлення про її хворобу повернувся додому.
Виходячи із встановлених обставин справи, пояснень особи, що притягається до адміністративної відповідальності та свідка, приходжу до висновку про неможливість задоволення апеляційної скарги в частині повернення коштів апелянту, оскільки він сам та свідок заперечують належність валюти водію автомобіля, документального походження цих коштів не підтверджено, як і обставини, зазначені свідком відповідно до вимог ст. 251 КУпАП.
Також при апеляційному розгляді справи встановлено, що особа, яка притягнута до відповідальності та свідок періодично, декілька разів на рік здійснюють поїздки за кордон і їм відомі граничні норми вивезення готівки та порядок їх переміщення через кордон.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні порушення митних правил та притягнення його до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд не знаходить порушення права на захист особи, притягнутої до відповідальності судом першої інстанції, оскільки чинним КУпАП не передбачено можливості проведення судового засідання дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку.
Законних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з мотивів викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає, а тому її слід залишити без задоволення.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що постанова судді Любомльського районного суду Волинської області від 15 листопада 2019 року є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування чи зміни з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Любомльського районного суду Волинської області від 15 листопада 2019 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Любомльського районного суду від 15 листопада 2019 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волинського
апеляційного суду                                                         В.А. Подолюк