ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.001245 пров. № 857/12519/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Большакової О.О., Качмара В.Я.,
за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.,
розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.001245 (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Брильовський Р.М., повний текст рішення складено та підписано 21.10.2019) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення, 

                                                     в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 19.03.2019 звернулася в суд із адміністративним позовом до Одеської митниці ДФС, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості від 15.01.2019 № UA500000/2019/000138/2.
В обґрунтування позову зазначає, що висновки посадової особи митного органу, які зазначені у рішенні про коригування митної вартості зумовлені не повним дослідженням документів, які подавалися ТОВ “Аристей-груп” як представником та не витребуванням у декларанта належних документів, які пояснюють митну вартість товару. Вказує, що вартість придбаного автомобіля в розмірі 8 382 дол. США підтверджується інвойсом, який виданий ІАА BUYERS WIRES на оплату вартості автомобіля та платіжним документом SW24I924074653. Вартість понесених позивачем витрат на доставку (транспортування) автомобіля, які формують його митну вартість в розмірі 1085 дол США підтверджується платіжним документом SW24IA02O81918, інвойсом № 275932, який був виданий компанією Atlantic Express Corp., проте не витребуваний митним органом, та коносаментами від 12.10.2018 №OOLU2610018740 від 03.10.2018 № 18153503. Вважає, що заявлена представником декларанта митна вартість автомобіля в розмірі 8 932 дол. США мала б бути відкоригована контролюючим органом до 9 467 дол. США із використанням першого методу - за ціною договору (вартість операції), а не до 13 838 дол. США. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 №UA500000/2019/000138/2 в частині збільшення митної вартості на 4 371 дол. США. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Одеська митниця ДФС оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Судом не враховано, що під час митного контролю товарів за митною декларацією від 29.12.2018 програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які у зв`язку з можливим заниженням митної вартості товарів, передбачали необхідність здійснення митницею перевірки правильності визначення митної вартості із зверненням уваги на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів; проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів; здійснення запиту додаткових документів; а у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.
Апелянт вказує, що під час здійснення Одеською митницею ДФС контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією від 29.12.2018 було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Зазначає, що у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог Митного кодексу України.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що позивачем 22 вересня 2018 року на аукціоні, який відбувся в місті Маямі (США) придбано автомобіль марки TOYOTA RAV 4 (номер VIN: НОМЕР_1 ). 
29 грудня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю “Аристей-груп” як представником декларанта для здійснення митного оформлення зазначеного транспортного засобу подано до Одеської митниці митну декларацію типу ІМ40АА №UA500650/2018/069374, відповідно до якої до митного оформлення товару заявлено - легковий автомобіль з двигуном внутрішнього згорання, такий, що використовувався, марки TOYOTA, модель RAV 4, ідентифікаційний номер 2 НОМЕР_2 , пробіг – 14 950 миль, календарний рік виготовлення 2016, модельний рік виготовлення 2016.
У поданій митній декларації визначено митну вартість вказаного автомобіля за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), яка складає 8 782 дол. США - графа 42 митної декларації. 
Одночасно із митною декларацією для підтвердження митної вартості товару і обраного методу визначення такого надано наступні документи: інвойс №191781 від 04.09.2018, коносамент № OOLU2610018740 від 12.10.2018, коносамент № 18153503 від 03.10.2018, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 125153024 від 19.09.2018, навантажувальний документ № 22052 від 01.11.2018, звіт про незалежну оцінку нерозмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу TOYOTA RAV 4 № НОМЕР_3 -006, акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 15.12.2018, договір про надання послуг митного брокера № 36413 від 10.12.2018, довідка № 2018-18553 від 14.12.2018, паспорт ОСОБА_1 , квитанцію №0.0.1203067099.1 від 04.12.2018.
Під час автоматизованого контролю із застосуванням системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) згенеровано форми митного контролю: “ 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів”. Митна вартість товару нижча митної вартості аналогічних товарів. Обов?язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами: 2Т3RFREV5GW436413, валюта – USD, вартість 18 100,00 та “106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів”.
За результатами опрацювання поданого пакету документів та аналізу профілів ризику посадовою особою Одеської митниці було надіслано електронне повідомлення щодо наявності розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та необхідності подання додаткових документів для підтвердження заявленої декларантом митної вартості.
15.01.2019 Одеською митницею здійснено коригування митної вартості транспортного засобу та прийнято рішення №UA500000/2019/000138/2, відповідно до якого визначено митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом у розмірі 13 838 дол. США. Прийняте рішення відповідач мотивував тим, що подані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складової митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.
З метою отримання транспортного засобу у вільний обіг 19.01.2019 декларант подав митну декларацію № UA500650/2019/001671 з наданням гарантій відповідно до розділу Х Митного кодексу України, в якій зазначив митну вартість транспортного засобу відповідно до рішення про коригування митної вартості товару. 
На рішення посадової особи Одеської митниці ДФС Кравченко В.В. про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 №UA500000/2019/000138/2 декларантом подано скаргу, яка Одеською митницею ДФС відповіддю від 29.01.2019 № 715/10/15-70-19-01-07 залишена без задоволення. 
Не погоджуючись із рішенням відповідача коригування митної вартості від 15.01.2019 № UA500000/2019/000138/2, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена представником декларанта митна вартість автомобіля в розмірі 8 782 дол. США мала б бути відкоригована контролюючим органом до 9 467 дол. США із використанням першого методу - за ціною договору (вартість операції), а не до 13 838 дол. США, у зв`язку з чим визнав необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню рішення про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 №UA500000/2019/000138/2 в частині збільшення митної вартості на 4 371 дол. США.
Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є помилковим, з огляду на наступне.
Зі змісту ст. 19 Конституції України видно, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 54 Митного кодексу України (далі – МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (частина 1).
Відповідно до статей 49, 50 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно із частиною першою статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та главою 8.
За приписами частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Як встановлено частиною першою статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з частиною першою статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу (ч.ч. 2-3 ст. 54 МК України).
Частиною четвертою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.
Водночас частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 МК за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
З матеріалів справи видно, що разом з митною декларацією №UA500650/2018/069374 для підтвердження митної вартості товару і обраного методу визначення такого надано наступні документи: -інвойс №191781 від 04.09.2018, коносамент № OOLU2610018740 від 12.10.2018, коносамент № 18153503 від 03.10.2018, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № 125153024 від 19.09.2018, навантажувальний документ № 22052 від 01.11.2018, звіт про незалежну оцінку нерозмитненого бувшого у використанні пошкодженого транспортного засобу TOYOTA RAV 4 № НОМЕР_3 -006, акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 15.12.2018, договір про надання послуг митного брокера № 36413 від 10.12.2018, довідку № 2018-18553 від 14.12.2018, паспорт ОСОБА_1 , квитанцію №0.0.1203067099.1 від 04.12.2018.
На переконання колегії суддів, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
Із змісту повідомлення митного органу (а.с.87), направленої декларанту, слідує, що відповідач, направляючи повідомлення, вказав на те, що митна вартість товару нижча митної вартості ідентичних товарів. Обов?язкове направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодами: 2Т3RFREV5GW436413, валюта – USD, вартість 18 100,00. Проте, не зазначив жодної із підстав витребування таких документів, перелічених у частині третій статті 53 МК України,за яких митна вартість не може бути визнана на підставі поданих декларантом документів. 
Відповідач не повідомив позивача про виявлені недоліки наданих документів для підтвердження числових значень митної вартості, не зазначив яких саме документів не вистачає для підтвердження заявленої митної вартості, а лише зазначив про необхідність обов?язкового направлення запиту до спеціалізованого підрозділу, а також звернення до підрозділу ДФС для визначення МВ за VIN-кодом.
Як вказано у пункті 2 ч. 4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які, в свою чергу, перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів, за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.
Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями ч. 3 ст. 53 та п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ним митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.
Зазначені обставини не можуть свідчити на наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Натомість відповідач названих положень законодавства не дотримався. 
Як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості,  обставинами його прийняття митний орган зазначив, що подані документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містить всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів. А саме які документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містить всіх відомостей, відповідач процитував положення ч. 10  ст. 58, ч. 2 ст. 53 МК України. При тому вказав, що декларантом додатково надано платіжний документ, у якому реквізити інвойсу відрізняються від поданого до митного оформлення. Тому митний орган дійшов висновку, що декларантом заявлено неповні дані про митну вартість КТЗ та заявлена митна вартість є меншою за індикатор ризику (нижньої межі діапазону вартості подібних КТЗ в країні експорту). За неможливості визначення митної вартості  за ціною договору (контракту)  щодо товару, який імпортується, митний орган застосував резервний метод, вважаючи, що другорядні методи не можуть бути застосовані за відсутності інформації про ідентичні та подібні  (аналогічні) товари, які імпортуються, а також відсутності інформації щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів на основі віднімання та додавання вартості. На підставі проведеного аналізу баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, враховуючи форму контролю, згенеровану АСАУР, за якою рівень митної вартості подібних товарів є вищим і становить 13838 дол. США (МД від 01.12.2018 року №UA500650/2018/064367), митну вартість скореговано до рівня 13838 доларів США.
При цьому, колегією суддів встановлено, що митним органом не конкретизовано ні у повідомленні про витребування додаткових доказів, ні в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, яких саме відомостей не міститься у поданих до митного оформлення документах, які, на думку митного органу, підтвердили б задекларовану митну вартість імпортованого товару або які з поданих документів на підтвердження числового значення задекларованої митної вартості не містять всіх відомостей, що підтверджують їх числові значення  митної вартості.
Відповідно до частини 2 статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про: 
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Колегією суддів встановлено, що в супереч положень п.1 та п.3 ч.2 ст. 55 МК України в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості відповідач не навів обов`язкових відомостей щодо обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано на підставі поданих позивачем документів, а також не зазначив вичерпного переліку вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів.  
Водночас, колегія суддів зазначає, що приведені відповідачем доводи з приводу спрацювання даних автоматизованої системи аналізу та управління ризиками не є правовою підставою, визначеною ч. 1 ст.55 МК України, для коригування митної вартості. 
Також оскаржуване рішення всупереч  п.2 ч.2 ст.55 МК України не містить інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом  та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Стосовно доводів відповідача з приводу того, що під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією від 29.12.2018, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, наявні ознаки підробки, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, то такі не у рішенні про корегування митної вартості митний орган не конкретизував.
Відповідно до змісту частини 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Як встановлено судом, під час митного оформлення ТОВ “Аристей-груп” був наданий платіжний документ – SW24IA02O81918, в якому реквізити інвойсу відрізняються від реквізитів інвойсу, поданого представником декларанта до митного оформлення. 
Через таку розбіжність у даних платіжний документ не брався до уваги посадовою особою митного органу під час митного оформлення автомобіля.
Із змісту платіжного документа - SW24IA02O81918 видно, що такий підтверджує здійснення 02.10.2018 ОСОБА_1 оплати в розмірі 1 085 дол. США за доставку 2Т3RFREV5GW436413 згідно з інвойсом 275932, де «2Т3RFREV5GW436413» це серійний номер автомобіля TOYOTA RAV 4, що розмитнювався ТОВ “Аристей-груп” в інтересах позивача.
Одержувачем платежу виступала компанія – Atlantic Express ОСОБА_2 , яка згідно з коносаментом № OOLU2610018740 виступала вантажовідправником та експедитором у перевезенні автомобіля.
Отже, поданий представником позивача - ТОВ “Аристей-груп” під час митного оформлення платіжний документ SW24IA02O81918 є доказом, який підтверджує понесені позивачем витрати на транспортування автомобіля 2Т3RFREV5GW436413 та підтверджує числові значення складових митної вартості товарів.
Судом встановлено, що інвойс №275932, який зазначений у платіжному документі – SW24IA02O81918, являє собою складову витрат за доставку автомобіля, а саме 875 дол. США за морські вантажні перевезення та 210 дол. США за внутрішні вантажні перевезення
Судом також встановлено, що оскільки інвойс № 275932 під час митного оформлення представником декларанта поданий не був та не був витребуваний митним органом відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, то такий був долучений позивачем до скарги на рішення про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 №UA500000/2019/000138/2, яка була подана на адресу Одеської митниці ДФС.
Проте, такий інвойс під час розгляду скарги митним органом врахований не був у зв?язку з тим, що не містить умови поставки згідно прийнятих Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс-2010, які введені в дію з 01.01.2011.
Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність в інвойсі № 275932 інформації про умови поставки згідно прийнятих Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс-2010, не спростовує ту обставину, що такий був виставлений ОСОБА_1 компанією Atlantic Express ОСОБА_3 . для оплати морських вантажних та внутрішніх вантажних перевезень вантажу до м. Одеси (Україна) на загальну суму 1 085 дол. США, при тому, що факт здійснення оплати у вказаному розмірі за доставку автомобіля підтверджено платіжним документом – SW24IA02O81918.
Водночас серед переліку документів, які були подані для митного оформлення за митною декларацією UA500650/2019/001671, яка була подана декларантом 19.01.2019 на виконання рішення про коригування митної вартості, зазначено платіжний документ SW24I924О74653, із змісту якого видно, що ОСОБА_1 оплатила компанії IAA BUYERS WIRES лот 23092034 (відділення у Маямі) автомобіль TOYOTA RAV 4 в розмірі 8 382 дол. США.
При цьому встановлено, що цей платіжний документ не містить посилання на інвойс, а містить посилання на номер лоту, тому його не слід ототожнювати із зазначеним вище платіжним документом SW24IA02O81918 на оплату витрат по доставці товару.
Що стосується поданого до митного оформлення інвойсу № 191781, що виданий компанією GoldStars LLC, то судом встановлено, що такий датований 04.09.2018, а тому не може підтверджувати вартість придбаного на аукціоні автомобіля, що відбувся 22.09.2018, тобто значно пізніше в часі та підтверджувати понесені витрати на його транспортування. Також зазначений інвойс не може підтверджувати і місце придбання/продажу автомобіля. Зазначений у ньому населений пункт Merrilvilleне вказує на місце проведення аукціону, а є місцем знаходження (місцем реєстрації) компанії GoldStars LLC. Як вказує позивач, інвойс № 191781 представником декларанта помилково був поданий до митного оформлення транспортного засобу TOYOTA, модель RAV 4, VIN 2 НОМЕР_2 .
Щодо тверджень відповідача із посиланням на коносаменти від 03.10.2018 №18153503 та від 12.10.2018 № OOLU2610018740, у яких, на думку митного органу, є відмітка про факт попередньої сплати фрахту в порту навантаження до моменту переміщення вантажу, то як вбачається із змісту наведених коносаментів така відмітка вказує про попередню оплату фрахту в розмірі 0,00 дол. США, тобто жодної попередньої сплати фрахту не було.
З приводу тверджень відповідача про ненадання позивачем під час митного оформлення документів про страхування, яке за твердженням декларанта не здійснювалося, то колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції в тому, що декларант не повинен доводити факт не оформлення документів про страхування. Декларант має обов`язок підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Якщо митниця стверджує, що страхування все ж було проведено, то на неї покладається й обов`язок доведення цього факту.
Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Натомість, з огляду на приведені судом фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). При цьому, зміст оскаржуваного рішення не містить всіх обов`язкових відомостей, визначених підпунктах 1, 2, 3, 4  частини 2 статті 55 МК України.
З матеріалів справи видно, що коригування митної вартості товару відповідачем здійснено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. При цьому, відповідач обґрунтував неможливість застосування  основного методу (за ціною договору) та інших другорядних методів тим, що метод 2а (ст. 59 МКУ) та метод 26 (ст.60 МКУ)  не може бути застосований з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в (ст.62 МКУ) та метод 2г (ст.63 МКУ) не може бути застосований митним органом з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів.
Джерелом інформації для визначення митної вартості, при винесенні рішення про коригування митної вартості використано ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.
На переконання колегії суддів позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за першим методом, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Відтак, приведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Зважаючи на викладене, використана відповідачем інформація по ввезеним на митну територію України товарів із покликанням на відомості із системи АСАУР не може вважатись спорідненою та найбільш еквівалентною за своєю митною вартістю ціні імпортованого позивачем товару. Оскільки відповідач не довів належними до достовірними доказами як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, що імпортований позивачем товар та товар, про який йдеться у системі АСАУР, співпадають за номенклатурою, технічними властивостями товару та умовами поставки, та іншими приведеними вище характеристиками.
Крім того, колегія суддів зазначає, що спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Така ж позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що прийняте 15.01.2019 Одеською митницею ДФС рішення про коригування митної вартості № UA500000/2019/000138/2 є необґрунтоване, а відтак протиправне та таке, що підлягають скасуванню повністю.
Суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведеного та дійшов помилкового висновку про задоволення позову частково.
Стосовно доводів скаржника щодо протиправності задоволення вимоги про стягнення витрат, які пов`язані з підготовкою справи до розгляду (витрати на переклад документів)в розмірі 3 340 грн, згідно яких відповідач вважає, що позивачем не долучено до матеріалів справи відповідного платіжного документа, а також витрат на сплату судового розгляду, вважаючи , що митниця діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а отже понесені витрати стягненню з відповідача не підлягають, колегія суддів встановила таке.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати,пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (ст.132 КАС України).
Згідно із ч. 1 ст. 138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд зазначає, що при визначені відшкодування витрат, додатково понесених у зв`язку з розглядом справи, суд виходить з їх реальності (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність), а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі "East/WestAllianseLimited" суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.
Як видно з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви додано засвідчену копію квитанції Бюро перекладів «Азбука» ФОП Аксьонова В.О. з датою її складення 05.03. та видачі 07.03., код:II260 2)3, про сплату 3340,00 грн за послуги перекладу документів їх завірення та плати БП.
Надання послуг перекладу Бюро перекладів «Азбука» та їх нотаріальне завірення підтверджується доданими позивачем до матеріалів справи документами з перекладеним текстом з англійської на українську мову.
Вказані докази є достатніми для встановлення понесення позивачем додаткових витрат, пов`язаних з розглядом справи, які виразились у витратах на переклад документів та нотаріального посвідчення справжності підпису перекладача.
З огляду на встановлене, колегія суддів вважає, що позивач довів перед судом понесення ним додаткових витрат (витрат на переклад документів), пов`язаних з розглядом справи в розмірі 3340,00 грн, що спростовує доводи скаржника про їх непідтвердженість.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Митного Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).
Тобто саме контролюючий орган вправі коригувати заявлену декларантом митну вартість автомобіля.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про скасування рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 №UA500000/2019/000138/2 в частині збільшення митної вартості на 4 371 дол. США.
Суд не вправі коригувати заявлену декларантом митну вартість автомобіля, тим самим підміняти собою контролюючі органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.
Відтак, суд першої інстанції, вийшов за межі вище вказаної статті МК України, а тому перебрав на себе дискреційні повноваження контролюючого органу.
Відтак, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення за визначенням частини 1 статті 317 КАС України є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним встановленням обставин справи, які мають значення для правильного вирішення, що є самостійною підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу в цій частині необхідно задовольнити частково, скасувавши  оскаржене рішення суду та прийняти постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Керуючись статтями 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                    п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Одеської митниці ДФС задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.001245 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці ДФС про коригування митної вартості від 15.01.2019 № UA500000/2019/000138/2
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	Д. М. Старунський 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар  	
                                                                                Повне судове рішення складено 05.02.2020