22.01.20
22-ц/812/146/20

Єдиний номер справи 485/730/18 
Провадження 22-ц812/146/20                         Головуючий по 1 інстанції Квєтка І.А. 
                                Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.

П О С Т А Н О В А 
І м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2020р.                                                 м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі: 
Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О., 

секретар судового засідання – Богуславська О.М., 

за участі: представника відповідача Третьяк Г.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Південне» 

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2019р. 

за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Південне» про визнання договору припиненим та покладення зобов`язань,

встановила:
       
У травні 2018р. ОСОБА_1 пред`явив позов до ДП «Південне» про визнання договору припиненим та покладення зобов`язань.
Позивач зазначав, що є власником земельної ділянки площею 5,01 га кадастровий номер 4825781200:01:000:0040 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. 
01 лютого 2005р. вказану земельну ділянку він передавав в користування ДП "Південне" за договором оренди №171 на 5 років.
На даний час строк дії договору оренди закінчився, відповідач користується земельною ділянкою неправомірно, так як додаткову угоду від 11 серпня 2008р. він не підписував.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати договір оренди припиненим з 01 лютого 2010р., зобов`язати відповідача утриматись від будь-яких сільськогосподарських робіт та звільнити земельну ділянку від будь-якого майна з приведенням в належний стан.
Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2019р. позов задоволено частково. Постановлено визнати договір оренди землі №171 від 01 лютого 2005р., укладений між ОСОБА_1 та ДП "Південне" припиненим з 01 листопада 2010р. та зобов`язано останнє звільнити земельну ділянку від будь-якого майна. У задоволені вимоги про зобов`язання привести земельну ділянку у належний стан відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Позивач, в поданому відзиві на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним і обґрунтованим.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню в оскаржуваній частині з наступних підстав.
Ухвалюючи оскаржене рішення, суд виходив з того, що строк дії укладеного між сторонами спору договору оренди землі від 01 лютого 2005р. закінчився 01 листопада 2010р., волевиявлення на укладення додаткової угоди від 11 серпня 2008р. про продовження строку оренди позивач не мав, а тому наявні підстави для часткового задоволення позову.
Проте з такими висновками суду погодитись не можна.
Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ст.210 ЦК). 
За правилами ст.598 ЦК зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.654 ЦК).
Законом «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) в ст.ст.14,15,18,30,31 передбачалось, що договір оренди укладається в письмовій формі, строк дії договору є його істотною умовою, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, зміна умов договору здійснюється за взаємною згодою сторін, а припинення його дії відбувається після закінчення строку на який його було укладено.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 5,01 га, кадастровий номер 4825781200:01:000:0040 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Василівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області. 
01 лютого 2005р. ОСОБА_1 за укладеним у простій письмовій формі договором оренди №171 з ДП "Південне" передав в користування останньому вказану земельну ділянку на 5 років.
Даний договір було зареєстровано у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 листопада 2005р. за №040502300752.
11 серпня 2008р. між ОСОБА_1 і ДП "Південне" укладено у простій письмовій формі додаткову угоду №136 до договору оренди №171 від 01 лютого 2005р., за умовами якої змінено строк дії оренди з 5 на 15 років. 
23 грудня 2010р. додаткову угоду було зареєстровано у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №041047300157.
Дана додаткова угода після її державної реєстрації набула чинності, ОСОБА_1 по 2018р. включно отримував від ДП "Південне" орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою.
Даних про те, що ця додаткова угода, яка є оспорюваною, а не нікчемною, тому що її недійсність не встановлена законом, визнавалась недійсною в установленому законом порядку у справі не має, як і відсутні з цього приводу посилання в рішенні суду.
Враховуючи те, що додаткова угода не оспорювалась і в даному провадженні, твердження позивача про відсутність волевиявлення на її укладення, а також висновок судової почеркознавчої експертизи №93 від 27 червня 2019р. за яким підпис у графі "Орендодавець" додаткової угоди №136 від 11 серпня 2008р. до договору №171 від 01 лютого 2005р. виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, не мають юридичного значення для цього спору, так як ці обставини не входять до предмету доказування по даній справі. 
За таких обставин застосування до спірних правовідносин ч.3 ст.203 ЦК, ч.1 ст.215 ЦК є помилковим. 
Виходячи з презумпції правомірності додаткової угоди, якою було збільшено строк оренди на 15 років і цей строк на даний час не сплинув, слід дійти до висновку про правомірність користування відповідачем спірною земельною ділянкою на підставі чинного договору оренди, що свідчить про безпідставність вимоги про визнання цього правочину припиненим.
Відмова в задоволенні основної вимоги є відповідно підставою й для відхилення похідної вимоги про зобов`язання відповідача звільнити земельну ділянку від будь-якого майна. До того ж ні в позовній заяві, ні в рішенні суду не зазначено від якого ж саме майна відповідач повинен звільнити земельну ділянку.
Рішення суду в частині відхилення вимог про зобов`язання привести земельну ділянку в належний стан та утриматись від будь-яких сільськогосподарських робіт не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість в апеляційному порядку на підставі ч.1 ст.367 ЦПК.
Ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову є підставою (ст.141 ЦПК) для стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в оскаржуваній частині в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.
Керуючись ст.ст. 367,374,376,382 ЦПК, колегія суддів,
    
постановила:
          
Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Південне» задовольнити.
Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 25 листопада 2019р. скасувати в частині вимог  ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Південне» про визнання договору припиненим та зобов`язання звільнити земельну ділянку від будь-якого майна і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Південне» 2114,40 грн. судових витрат у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.
Повний текст постанови виготовлено 22 січня 2020р.   
   
Головуючий:                         Судді: