УКРАЇНА 
                   Житомирський апеляційний суд  
Справа №273/1768/19 Головуючий у 1-й інст. Бєлкіна Д. С. 
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б. 
з участю секретаря
судового засідання:         Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №273/1768/19 за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення  Баранівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2019 року, яке ухвалено суддею  Бєлкіною Д.С. у м. Баранівка
встановив:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в  якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, але не  менше п`ятдесяти  відсотків прожиткового  мінімуму на  дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення аліментів від дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини.
В обґрунтування своїх вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина перебуває на її повному утриманні. Під час автомобільної аварії дитина отримала травму голови, у зв`язку з чим потребує постійного догляду та лікування. Позивач немає можливості в повній мірі забезпечити належне утримання, лікування дитини, оскільки сама являється особою з інвалідністю третьої групи. Відповідач їздить регулярно на заробітки до республіка Польща, отримує щомісячно дохід близько 20000 грн, проте добровільно надавати належну матеріальну допомогу на утримання дитини відмовляється, тому вона змушена звертатися до суду за захистом сімейних прав дитини. 
Рішенням  Баранівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої  дочки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2200,00 грн, але не менше п`ятдесяти  відсотків прожиткового  мінімуму на  дитину відповідного  віку щомісячно,  починаючи стягнення  з 13 вересня 2019  року та  до повноліття  дочки  ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити, зменшивши розмір присуджених аліментів до 1059 грн. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом неповно з`ясовано обставини справи, не враховано його матеріальне положення, оскільки на даний час він ніде не працює, а тому неспроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Крім того зазначає, що під час розгляду справи позивач не надала жодного доказу на обґрунтування права на отримання аліментів та їх розміру.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.
В судовому засіданні відповідач доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. При цьому не заперечував ту обставину, що на даний час він вже не здійснює догляд за повнолітньою непрацездатною особою, у зв`язку з чим будь-яких соціальних виплат не отримує. 
Позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.        
Судом встановлено, що 23.07.1995 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб Берестівською сільською радою Баранівського району Житомирської області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 23.07.1995 року (а.с.6).
Сторони у справі є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю та знаходяться на її утриманні.
Дитина ОСОБА_3 після отриманої травми голови в наслідок автомобільної аварії. хворіє на жереб-астенічний синдром з соматофориною вегетативною недостатністю та мігренозними пароксизмами, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №6595 від 19.01.2019 року №554 та № 925, витягами з історії хвороби дитини (а.с.7-9).
Згідно з даними Індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за 2002-2019 роки, довідки Управління праці та соціального захисту населення від 03.10.2019 року №1042, відповідач здійснював догляд за непрацездатною особою, за що отримував плату близько 33,00 грн. на місяць. Станом на 01.07.2019 року не здійснює догляд за повнолітньою непрацездатною особою, у зв`язку з чим будь-яких соціальних виплат не отримує. 
Також відповідач має у власності дві земельні ділянки площею 1,1661 га та площею 0,3658 га, які перебувають в оренді СГ ТОВ «Мирославль -Агро» (а.с.29-32). 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, однак, є людиною працездатного віку, а тому зобов`язаний та спроможний надавати таку допомогу. 
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність  на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В Постанові Верховного Суду України у справі № 6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками малолітньої доньки ОСОБА_4 , яка проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні. Домовленості про утримання дитини сторони не досягли. Відповідач на даний час офіційно не працює, матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча є працездатним, інших утриманців немає, а тому зобов`язаний надавати таку допомогу.
У відповідності із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.17 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
З огляду на викладене, враховуючи матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я дитини та її право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та прийшов до вірного висновку про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2200 грн.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на необґрунтованість судом визначеного розміру аліментів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, поясненнями сторін. Так під час розгляду справи було встановлено, що відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, належних та допустимих доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача через матеріальне становище сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі останнім представлено не було.А тому суд визначив розмір аліментів на дитину відповідно до положень закону, враховуючи матеріальне положення сторін, потреби дитини, її стан здоров`я, яка потребує значних витрат на лікування. При цьому судом правильно враховано право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргуОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 30 жовтня 2019 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 січня 2020 року.

Головуючий: Судді: