ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року 
м. Харків

справа № 645/9483/14-ц
провадження № 22-ц/818/772/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,
суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,
за участі секретаря: Дмитренко А.Ю.,

учасники справи: 
позивач: ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,
відповідач:  ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року, ухвалене суддею Сілантьєвою Е.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CNL701/063/2006, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 100000грн. строком до 25 грудня 2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розміру, в порядку та на умовах визначених цим договором. Банк виконав свої зобов`язання надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 22 квітня 2014 року за ним утворилась заборгованість, в розмірі 229090,29грн., яка складається з: 49266,73грн. - заборгованості по тілу кредиту та 179 823,56грн. – пені. 12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» продало (переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг України» права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до Договору), в т.ч. права Банку щодо права вимоги до ОСОБА_1 з виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором.

В зв`язку з цим просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за Договором кредиту № CNL701/063/2006 від 25 грудня 2006 року в загальній сумі 229090,29грн., у тому числі: 49266,73 грн. заборгованість по тілу кредиту та пені у розмірі 179823,56 грн., яка складається з: 49266,73грн. - заборгованості по тілу кредиту та 179 823,56грн. – пені.

Представник позивача Збицька Е.П., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала клопотання про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення у разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CNL701/063/2006 від 25 грудня 2006 року в загальній сумі 229090,29грн. та витрати по сплаті судового збору 2300грн.

Ухвалою цього ж суду від 20 лютого 2019 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 26 лютого 2015 року – залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення пені в розмірі 179 823,56грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволення цих вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пеня нарахована позивачем поза межами строку позовної давності. Відсутність відповідача у судовому засіданні суду першої інстанції позбавила його права на звернення до суду із заявою про застосування строків позовної давності.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених вимог.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду не можна, виходячи з наступного.

За статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судовим розглядом встановлено та підтверджуються матеріалами справи, що 25 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CNL-701/063/2006, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 100 000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірах встановлених договором, строком до 25 грудня 2016 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» продало (переуступило) ТОВ «ОТП Факторинг України» права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до Договору), в т.ч. права Банку щодо права вимоги до ОСОБА_1 з виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.516 ЦК України).

Вказаний договір є чиним, та недійсним у встановленому законом порядку не визнаний.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №CNL-701/063/2006 від 25 грудня 2006 року.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти у відповідності до умов кредитного договору. ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вказаним договором кредиту виконував не належним чином, у зв`язку з чим станом на 22 квітня 2014 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 229090,29грн., яка складається з: 49266,73грн. - заборгованості по тілу кредиту та 179 823,56грн. – пені.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 (відповідач по справі) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно положень ст.1216, ст.1217, ст.1218, ст.1219, ч.ч.1, 2 ст.1220, ст.1258, ст.1261, ст.1262, ч.1 ст.1265, ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270, ч.1 ст.1296 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:  1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 зазначає, що вона є донькою ОСОБА_1 та єдина спадкоємиця, яка в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи постановою державного нотаріуса П`ятої Харківської міської нотаріальної контори Туревської С.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 до усунення підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що на спадкове майно накладено арешт.

Із змісту постанови вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 – 28 серпня 2019 року. На підставі цієї заяви П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №914/2019. 

28 серпня 2019 року до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори також надійшла заява ОСОБА_4 про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_1 , на користь доньки спадкодавця – ОСОБА_2 .

Отже, ОСОБА_2 у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_1 та наразі є єдиною спадкоємицею, яка в установленому законом порядку прийняла спадщину.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення пені в розмірі 179 823,56грн., тому в іншій частині рішення суду колегією не переглядається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить застосувати до даних правовідносин позовну давність.

Позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1 ст.256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу)

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 чт.261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року та № 61-1252св17 від 7 лютого 2018 року).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Застосування строків позовної давності на стадії апеляційного провадження можливе лише у тому випадку, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач була вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. 

Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14 (провадження 14-59цс18).

Оскільки у справі було ухвалено заочне рішення, а матеріали справи не містять даних про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, тому заява  ОСОБА_2 про застосування позовної давності правомірно заявлена на стадії апеляційного розгляду та підлягає розгляду апеляційним судом.

Згідно вимог ст.251, 252 ЦПК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається із розрахунку заборгованості по клієнту ОСОБА_1 за кредитним договором від 25 грудня 2006 року останній платіж по сплаті заборгованості за кредитом позичальником було здійснено 24 липня 2012 року. Заборгованість по пені нарахована за період з 22 квітня 2013 року по 22 квітня 2014 року. Натомість позивач звернувся до суду з цим позовом 04 листопада 2014 року, тобто поза межами річного строку позовної давності передбаченого положенням ст.258 ЦК України, щодо вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

З урахування викладеного, у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 179 823,56грн.

За таких обставин рішення суду в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» пені в розмірі 179 823,56грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частинам 1, 2, 10, 13 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, що Банком при поданні позовної заяви сплачено 2300грн. судового збору.

Таким чином, з відповідача на користь Банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 494,63грн. (229 090грн. – заявлені позовні вимоги : 49266,73грн. задоволені позовні вимоги = 4,6499 частина задоволених вимог; 2300грн. : 4,6499 = 494,63грн.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір в сумі 3450грн.

Таким чином, з Банку на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2708,21грн. (229 090грн. заявлені позовні вимоги : 179 823,56грн. вимоги у задоволенні яких позивачеві відмовлено = 1,2739 частина вимог в задоволенні яких відмовлено; 3450грн. : 1,2739 = 2708,21грн.).

Отже, різниця судового збору складає 2213,58грн., яка підлягає стягненню з позивача на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_3  – задовольнити.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2015 року – в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» пені в розмірі 179 823,56грн. (сто сімдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять три гривні 56коп.) – скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (місце знаходження: вул. Фізкультури, буд.28-Д, м. Київ, код ЄДРПОУ 21685166) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2213,58грн. (дві тисячі двісті тринадцять гривень 58коп.).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 28 січня 2020 року.

Головуючий -                І.П. Коваленко

Судді -                А.І. Овсяннікова 

                                                                               І.С. Сащенко