Ухвала
 
13 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 243/12846/18
провадження № 61-250ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Кузнєцова В. О. розглянув касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на постанову Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення сум страхових виплат, що увійшли до складу спадщини,
ВСТАНОВИВ :
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати незаконними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення щодо відмови їй у виплаті недоотриманих страхових сум у розмірі 37 800,99 грн, які належать їй на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом; стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення на її користь недоотримані страхові виплати у сумі 37 800,99 грн відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 недоотримані страхові виплати в сумі 37 800,99 грн, що увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 недоотримані страхові виплати в сумі 37 800,99 грн згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05 грудня 2017 року державним нотаріусом Другої Краматорської державної нотаріальної контори Костюковою Н. С. після смерті ОСОБА_2 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що відсутність у померлого спадкодавця ОСОБА_2 довідки про взяття його на облік як внутрішньо переміщеної особи не є підставою для відмови у здійсненні виплати недоотриманих страхових виплат у сумі 37 800,99 грн, оскільки ці виплати увійшли до складу спадщини. Разом з тим, апеляційний суд виходив з того, що належним відповідачем у цій справі є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, яке є юридичною особою. Стягнення належних позивачу коштів не з юридичної особи, а з відокремленого підрозділу юридичної особи, який не може бути відповідачем у справі і відповідно боржником у виконавчому провадженні, призвело до неправильного вирішення справи судом першої інстанції.
У грудні 2019 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області звернулося до Верхового Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
У відповідності до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною четвертою статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;            6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом позову у даній справі є майнова вимога про стягнення недоотриманих коштів у розмірі 37 800,99 грн, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною у силу закону, а також немайнова вимога про визнання незаконними дій щодо відмови у виплаті коштів, в частині якої суд визнає дану справу справою незначної складності та такою, що не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. 
При цьому касаційна скарга не містить випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у даній справі слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись статтею 19, статтею 260, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, 
УХВАЛИВ : 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на постанову Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення сум страхових виплат, що увійшли до складу спадщини.
Додані до скарги матеріали повернути заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                            В. О. Кузнєцов