ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/1772/19	Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/161/20 	Доповідач - Щавурська Н.Б.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Щавурська Н.Б. 
суддів -  Костів О. З., Сташків Б. І., 

розглянувши у спрощеному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2019 року, постановлене суддею Снігурським В.В., у цивільній справі № 599/1772/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року АТ “Приватбанк” звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов укладеного між ним та Банком кредитного договору № б/н від 16 червня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 21 980, 99 грн.
Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 червня 2014 року, що станом на 15 липня 2019 року складає: 10 386 грн. 88 коп. - заборгованість за кредитом; 4 038 грн. 55 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 100 грн. неустойки, а всього - 14 525 грн. 43 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ “Приватбанк” 1 921 грн. судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його постановленим з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на неврахування судом тієї обставини, що він не підписував та не був ознайомлений з Умовами та правилами надання кредиту та не з`ясування судом факту підписання саме ним наявної в матеріалах справи анкети-заяви.
У зв`язку з тим, що Анкета-заява позичальника від 16 червня 2014 року не містить умов кредитування (у ній не зазначені ні процентна ставка, ні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми чи визначення розміру такої) вважає помилковими висновки суду в частині укладення між сторонами кредитного договору.
На думку апелянта судом не дано належної правової оцінки необґрунтованості наданих позивачем розрахунків заборгованості, до яких, окрім фактично отриманої ним суми в борг включені також відсотки, пені та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту й відсотків.
Також, вважає, судом безпідставно не взято до уваги відсутність в матеріалах справи підтвердження, що його було ознайомлено саме з доданими позивачем редакціями Умов та Правил надання банківських послуг і Витягом із Тарифів. При цьому, не враховано відповідні висновки як Верховного Суду України, викладені в постанові від 11.03.2015 року в справі № 6-16цс15, так і Великої Палати Верховного Суду в частині неможливості застосування до спірних правовідносин вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України за умови відсутності підтвердження про конкретні запропоновані йому Умови та Правила надання банківських послуг.
Звертає увагу, що з 19 березня 2019 року його прийнято на повне державне утримання у Перепельницьке відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового перебування на постійне місце проживання КУ “Центр надання соціальних послуг” Зборівської міської ради. В особистому розпорядженні відповідача залишається частина державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства другої групи в сумі 391,00 грн.
Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від АТ “Приватбанк” до суду апеляційної інстанції не надходив.
Перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16 червня 2014 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у “Приватбанку”, за умовами якої він погодився, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком договір № б/н про надання банківських послуг, а саме: отримання кредиту в розмірі 2 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а також, що він ознайомився і згідний з Умовами договору (а.с. 9).
Факт отримання коштів від банку й факт користування такими коштами відповідачем не заперечувався.
За розрахунком АТ КБ “Приватбанк” станом на 15 липня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 16 червня 2014 року складає 21 980 грн. 99 коп., і з них: 10 386 грн. 88 коп. - заборгованість за кредитом; 4 038 грн. 55 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 282 грн. 66 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750 грн.- нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу; 500 грн. - штраф (фіксована частина) 1022,90 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 6-8).
Крім цього, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що в заяві позичальника від 16 червня 2014 року ні розмір бажаного кредитного ліміту, ні процентна ставка не зазначені.
Також, у вказаній заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів) та не визначено розмір останніх.
Долучені до матеріалів справи позивачем Умови та Правила надання батьківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна”, факт ознайомлення з якими, відповідачем заперечується, не містять дати документу та підпису відповідача (а.с. 10- 25).
ОСОБА_1 є інвалідом другої групи з дитинства, що стверджується долученою до апеляційної скарги копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданим 22.11.2017 року (а.с. 79).
Згідно наказу № 27 від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 прийнятий на повне державне утримання в Перепельницьке відділення стаціонарного догляду для постійного або тимчасового перебування на постійне місце проживання, що стверджується відповідною довідкою Комунальної установи “Центру надання соціальних послуг” Зборівської міської ради Зборівського району Тернопільської області № 167 від 31 жовтня 2019 року (а.с. 51).
Згідно довідки Управління праці та соціального захисту від 31.10.2019 року за № 07-05/363 ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу в розмірі 391 грн. на місяць (а.с. 52). 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ “ПриватБанк”).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).        
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 фактично отримавши кредитні кошти, не проводив оплати згідно умов договору приєднання, укладеного з Банком, наслідком чого є стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 386, 88 грн. та простроченим тілом кредиту в сумі 4 038, 55 грн., однак, враховуючи майновий стан відповідача, його похилий вік та перебування на повному державному утриманні — наявні правові підстави для зменшення судом розміру неустойки до 100 грн.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком Зборівського районного суду, виходячи з наступних підстав.        
Так, судом не дано належної правової оцінки запереченням відповідача в частині не ознайомлення його з наявними в матеріалах справи Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами обслуговування кредитних карт; факту відсутності в підписаній ним Анкеті-заяві будь-яких істотних умов договору кредиту (розміру кредитного ліміту, процентів, штрафних санкцій чи порядку їх обчислення), а також — розрахунку позивача про наявність заборгованості, зробленому з урахуванням Умов і Правил, Тарифів банку, докази про ознайомлення відповідача з якими в матеріалах справи відсутні. 
Долучені Банком до матеріалів справи Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” та Умови і правила надання банківських послуг в “Приватбанку” Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https:// privatbank.ua/terms/, на які позивач посилався, як на невід`ємні частини спірного договору, не містять підтвердження (підпису ОСОБА_1 ), що саме ці Тарифи, Умови і правила розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними при підписанні анкети-заяви.
Також, як вбачається з долученої позивачем до матеріалів справи Анкета-заява (а.с. 9), остання не містить даних про розмір бажаного кредитного ліміту на платіжній картці, умов щодо розміру й сплати процентів, які б свідчили про досягнення в належній формі між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору кредиту.
Крім того, роздруківка з сайту АТ КБ “Пиватбанк” належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, в зв`язку з чим може додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Таким чином, Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт “Універсальна” та Умов і правил надання банківських послуг в “Приватбанку” Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https:// privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 червня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Відповідного висновку дійшла Велика палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17, який в силу вимог процесуального закону України є обов`язковим для судів, що вирішують спори з подібними правовідносинами, зазначивши одночасно про неможливість з вищевказаної підстави застосування до спірних правовідносин вимог ст. 634 ЦК України, що регулює правовідносини з договору приєднання. 
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ “ПриватБанк” дотримав вимог, передбачених ч.2 ст. 11 ЗУ “Про захист прав споживачів” № 1023-ХІІ в частині повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не підписував та не був ознайомлений з Умовами та правилами надання кредиту, не зазначення процентної ставки в Заяві позичальника від 16 червня 2014 року, відсутність умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання приймаються до уваги колегією суддів, оскільки знаходять своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та підтверджуються наявними в справі матеріалами.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги відповідача в частині не встановлення судом факту підписання саме ним Анкети-заяви колегія суддів до уваги не приймає, оскільки як вбачається зі змісту наявних у матеріалах справи заявах по суті (відзиву ОСОБА_1 на позовну заяву, що надавався суду першої інстанції (а.с. 46-50)), ним не заперечувався ні факт підписання анкети-заяви, ні факт отримання кредитної картки; відповідні належні, допустимі й достатні докази, які б спростовували факт підписання ним особисто заяви до суду першої інстанції не надавалися, як і не заявлявся зустрічний позов про визнання укладеного між сторонами договору недійсним з підстав відсутності в нього волевиявлення на укладення такого (непідписання ним особисто заяви-анкети), у зв`язку з чим у суду першої інстанції не було передбачених ЦПК України підстав встановлювати факт підписання особисто відповідачем Анкети-заяви про отримання кредитної картки. 
Приймаючи до уваги те, що в суді першої інстанції відповідачем не заперечувався факт отримання кредитної картки 16.06.2014 року та факт користування кредитними коштами в період 2014-2019 р.р., а також те, що позивачем не доведено, на яких саме умовах укладався кредитний договір (розмір процентів, штрафних санкцій тощо), колегія суддів приходить до висновку, що стягненню з відповідача в користь позивача може підлягати лише сума позики, а конкретніше - різниця між фактично отриманою сумою кредиту та загальною сумою коштів, що були внесені відповідачем на рахунок банку за вказаний період, якщо така різниця наявна. 
Так, з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості (а.с. 6-8) вбачається, що за період з 16.06.2014 року до 15.07.2019 року “витрати клієнтом кредитних коштів” складали всього 27 345, 09 грн., з яких “відсотки, погашені за рахунок кредиту” складали 7 756, 44 грн. З цього ж розрахунку вбачається, що впродовж вищевказаного періоду загальна “сума коштів, внесених клієнтом на погашення заборгованості” складала 23 541, 62 грн. 
З урахуванням того, що з наданих відповідачу кредитних коштів в сумі 27345, 09 грн. Банком на погашення процентів згідно Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів Банку були списані відсотки на загальну суму 7756, 44 грн., розмір яких з відповідачем не узгоджувався, колегія суддів приходить до висновку, що фактична сума кредитних коштів використана відповідачем впродовж строку користування карткою складає: 19 588, 65 грн. (27 345, 09 — 7 756, 44 = 19 588, 65 грн.).
Разом з тим, беручи до уваги те, що ОСОБА_1 на погашення заборгованості внесено коштів на загальну суму 23 641, 62 грн., яка перевищує отриману ним фактично суму коштів у розмірі 19 588, 65 грн., відсутні підстави вважати, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором від 16.06.2014 року. 
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами скасування судового рішення повністю або частково або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.        
Беручи до уваги те, що судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи, які мали значення для справи, зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам і не підтверджені наявними у справі доказами, невірно застосовано норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що рішення Зборівського районного суду від 15 листопада 2019 року в даній справі підлягає скасуванню з прийняттям колегією суддів нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
У зв`язку з прийняттям колегією суддів нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, скасуванню підлягає й рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про стягнення з відповідача в користь позивача 1 921 грн. судових витрат.
Крім цього, враховуючи те, що відповідач є інвалідом другої групи з дитинства (а.с. 79), такі витрати в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України не підлягали стягненню з нього в будь-якому випадку, а підлягали компенсації позивачу за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до п.п. б) та в) ч. 4 чт. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції повинна містити, в тому числі, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування рішення та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК укроаїни судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Беручи до уваги факт прийняття колегію суддів нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ “Приватбанк”, сплачений позивачем судовий збір стягненню в його користь з іншої сторони чи компенсацій за рахунок держави не підлягає й такий слід віднести до витрат, понесених за його власний рахунок. 
Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З урахуванням вимог даної статті закону й беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_1 , на користь якого колегією суддів ухвалено рішення в справі, в силу вимог ЗУ “Про судовий збір” звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи судом апеляційної інстанції у вигляді судового збору, що підлягав сплаті за подання апеляційної скарги в сумі 2 881, 50 грн. (150 % від суми, що підлягала сплаті за подання позовної заяви) слід стягнути в користь держави з позивача АТ “Приватбанк”.
У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не касаційному оскарженню не підлягають.
Згідно вимог ч. 6 ст. 19 ЦПК України до числа малозначних закон відносить , у тому числі справи, у яких ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи ціну позову даної справи, яка відноситься до категорії малозначних, така касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.с. 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 8; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1-4; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 3 п. 2 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити.
Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 15 листопада 2019 року — скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у позові Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — відмовити.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом першої інстанції покласти на позивача в межах, ним понесених.
Стягнути в користь держави з позивача АТ “Приватбанк” судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції в сумі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн. 50 (п`ятдесят) коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню не підлягає.
Дата складання повного судового рішення 10 лютого 2020 року.

Головуючий - підпис 
Судді - два підписи