Єдиний унікальний номер 236/740/15-ц 
Номер провадження 22-ц/804/658/20        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

25 лютого 2020 року
          
м. Бахмут 

справа  № 236/740/15-ц

провадження  № 22-ц/804/658/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого   Хейло Я.В.,
суддів   Корчистої О.І., Тимченко О.О.

учасники справи:

позивач   Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач   ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут  цивільну справу № 236/740/15-ц за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»
на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 грудня 2019 року (суддя Саржевська І.В.), ухваленого в приміщенні суду в місті Лиман Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У березні 2015 року позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк», Банк) звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовував тим, що 7 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н , згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який станом на 06.07.2012 склав 8000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
ОСОБА_1 власним підписом підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом із запропонованими банком «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між відповідачем та банком кредитний договір.
У зв`язку із порушенням відповідачем умов договору станом на 31.12.2014 утворилась заборгованість у розмірі 21152,24 гривень., що складається з наступного: 9296,41 грн. - заборгованість за кредитом; 9472,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 900,00 грн. - заборгованість за комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 983,44 грн. - штраф (процентна складова).

Просив суд стягнути з ОСОБА_1   на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 07.02.2011 року у розмірі 21152,24 гривень та судові витрати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ 

Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.04.2015 року позовні вимоги ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приват Банк" заборгованість в розмірі 21152,24 грн. та судові витрати на користь: держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. та витрати щодо публікації оголошення в пресі про виклик відповідача в розмірі 315,00 грн. (а.с.59-62)

Відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про перегляд заочного рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 16.04.2015 року (а.с. 73), за результатами розгляду якої ухвалено рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 грудня 2019 року.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 грудня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.02.2011 в сумі 4477, 77 гривень.
В задоволенні іншої частини позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом  кредитом в розмірі 4477,77 грн. та безпідставності позовних вимог в частині  про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею, комісією та штрафам.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Представник позивача у скарзі просила рішення в частині відмови у стягнення заборгованості за процентами та зменшенні тіла кредиту скасувати, та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, в іншій частині – залишити без змін.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» мотивована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом неповно досліджено всі обставини справи та порушено норми процесуального та матеріального права. 

Представник Банку зазначав, що 07 лютого 2011 року відповідачем ОСОБА_1 окрім анкети-заяви було також підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», проте суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги, а висновки суду першої інстанції щодо неознайомлення відповідача з умовами кредитування ґрунтуються на припущеннях, що заборонено частиною 6 статті 81 ЦПК України.

Крім того, суд не звернув увагу, що тіло кредиту складається з двох складових: залишок поточної заборгованості за тілом кредиту та залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту. Оскільки  відповідач погодила своїм підписом умови кредитування, то має повернути Банку як заборгованість за тілом кредиту у повному обсязі так і відсотки за користування ним. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем на подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

7 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено кредитний договір б/н , згідно з яким ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 гривень, який згодом було збільшено до 8000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а. с.13-39,112) 

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором станом на 31.12.2014 утворилась заборгованість у розмірі 21152,24 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9296,41 грн., яка складається з поточної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 4477,77 грн. та простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4818,64грн.(а.с.12), заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 9472,39 грн., 900,00 грн. – заборгованість з комісії за користуванням кредитом, та сум штрафів 500,00 грн. та 983,44 грн. (а.с.8-12).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині визначення розміру заборгованості за тілом кредиту та  незадоволених позовних вимог про стягнення відсотків за користування ним.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не  підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову  складає 21152, 24 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім анкети-заяви на підтвердження заявлених позовних вимог Банк надав суду на підтвердження умов укладеного кредитного договору Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. (а.с.15, 16-39).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 

З матеріалів справи вбачається, що у заяві позичальника від 07 лютого 2011 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена (а.с.14).

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 07.02.11 року містить підпис відповідача ОСОБА_1 (а.с. 15)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що оскільки  отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, при цьому визначив розмір цієї заборгованості  у розмірі 4477, 77 гривень.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

З розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що станом на 31.12.2014 року у відповідача ОСОБА_1 наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 9296, 41 грн, яка складається з поточної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4477, 77 грн та простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4818, 64 гривень. (а.с. 8-12) .

Разом з тим, згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти АТ КБ «Приватбанк», останній раз кредитний ліміт змінено 06.07.2012 року та остаточно він складає 8000 гривень. (а.с.112)

Велика Палата Верховного Суду під час перегляду  03 липня 2019 року судового рішення у справі №342/180/17, дійшла висновку про те, що у разі коли умови та правила надання банківських послуг, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети,  якщо відсутнє достовірне підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови договору.

З матеріалів справи, у тому числі з наданого позивачем розрахунку та довідки (а.с. 8-12, 13), не вбачається, коли саме банк скористався своїм правом щодо зміни кредитного ліміту, а також що ОСОБА_1 , яка не підписувала Умови і правила надання банківських послуг, погодилася зі зміною кредитного ліміту і вчиняла дії, які свідчать про визнання нею боргу в заявленому позивачем розмірі щодо тіла кредиту.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про зміну (зменшення, збільшення або анулювання) кредитного ліміту, наданий банком при зверненні до суду з позовом витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати через суд захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі встановленого кредитного ліміту у сумі 8000 гривень. Це узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від  03 липня 2019 року  у справі №342/180/17.Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції також керувався наведеними у цієї постанові висновками, але невірно їх витлумачив. При розгляді справи встановлено, що фактичний розмір отриманих коштів за договором складає 8000 гривень, що не оспорювала і відповідач, посилаючись на ці обставини у заяві про перегляд заочного рішення (а.с.73-75).
    
  Посилання у скарзі, на ті обставини, що сума заборгованості за тілом кредиту складає 9296,41 грн. належними доказами не підтверджені.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом з 07 лютого 2011 року по 31 грудня 2018 року в сумі 9472,39 грн, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві від 07 лютого 2011 року не зазначена процентна ставка, яка застосовується при користуванні позичальником кредитними коштами. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме зміст цих Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач, що саме з ними вона ознайомилася і погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки(мені, штрафів). Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком довідка про умови кредитування та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повній мірі неможливо з наступних підстав.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Зобов`язання припиняється частково або  в повному обсязі на підставах, встановлених договором  або законом (частина 1 стаття 598 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).  
За правилами статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що  до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пред`являючи позов до суду, предметом і підставою якого є стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема процентів за користування кредитом, позивач на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, додав до позовної заяви, крім іншого, заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг,  довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, розрахунок заборгованості (а.с.14, 15, 16-39).
Відповідно довідки про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, базова процентна ставка, в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), - 3 %. Відповідач була ознайомлена з фінансовими умовами надання платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується її підписом на вказаній довідці. (а.с.15)     
Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач вчиняла дії, які свідчать про згоду з розміром процентної ставки – 36% на рік (3 % х 12).
За правилом частин першої – третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог статей 263 – 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення, крім іншого,  зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
Проте суд першої інстанції на порушення вимог статей 89, 263 – 265 ЦПК України не надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, зокрема довідці про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачем; розрахунку заборгованості; та не мотивував відхилення цих доказів. 
Як зазначалось вище, зміст правовідносин учасників договору повинен оцінюватись виходячи з дійсних намірів учасників договору та відповідно до всіх документів, підписаних сторонами при укладенні або виконанні цього договору.
Встановивши, що довідка про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, в якій зазначена процентна ставка, підписана позичальником; остання вчиняла дії, які свідчать про обізнаність та згоду з розміром процентної ставки – 36 % на рік, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про  доведеність АТ КБ «ПриватБанк» обставини, що сторонами договору була узгоджена базова процентна ставка.
Відповідач на спростування цих обставин не подала суду належних, допустимих, достовірних  і достатніх доказів, як передбачено статтями 12, 81 ЦПК України.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно не з`ясував  обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, з якого видно, що відповідач вчиняла дії, що свідчать про згоду із процентною ставкою 36 %. За таких обставин висновок суду першої інстанції  про відсутність умов договору про встановлення процентної ставки є помилковим і спростовується письмовими доказами, а доводи апеляційної скарги, що позивач має право на захист порушеного права шляхом отримання процентів за користування кредитом, оскільки кредитним договором встановлений розмір процентів, є обґрунтованими.

Проте, з наданого  розрахунку вбачається, що розмір процентів за користування кредитними коштами Банком  було зменшений та з січня 2013 року нарахування проводилося із розміру  30% річних.

Визначаючи період за який банк має право ставити вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.

Позивачем надано довідку з якої вбачається, що відповідачу було надано наступну кредитну карту: № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня вересня 2014 року. (а.с.111 зворот)

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в п. 91 постанови від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, позивач має право вимагати повернення процентів за користування кредитом за період з 07 лютого 2011 року по 30 вересня 2014 року.

Велика Палата Верховного Суду під час перегляду 03 липня 2019 року  судового рішення у подібних правовідносинах (справа № 342/180/17) дійшла висновку, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, можливо застосувати до спірних правовідносин за умови достовірного підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Велика Палата також зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто Умови та правила надання банківських послуг, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети,  якщо відсутнє достовірне підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови договору.

Оскільки  у справі, яка переглядається, установлено, що договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банком послуг, сторони також підписували інші умови договору, зокрема довідку про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, в якій зазначена базова процентна ставка,  суд апеляційної інстанції приймає доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір,  умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому,  неможливо застосувати до спірних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню за період з 07 лютого 2011 року по 30 вересня 2014 року.

Згідно розрахунку АТ КБ «Приватбанк» відповідач досягла максимального використання  кредитного ліміту 31.05.2013 року, надалі тіло кредиту не зменшувалось (а.с.11 зворот).

З розрахунку Банку вбачається, що за період з 07.02.2011 року по 31.05.2013 року сума нарахованих відсотків складає 7939,84 грн., з 31.05.2013 року по 30.09.2014 року -2560грн., всього 10499,84 грн.

Погашено відсотків за період з 31.05.2013 року по 30.09.2014 року у сумі 5180,38 грн.

Отже, за період з 07.02.2011 року по 30.09.2014 року сума несплачених відсотків складає 5319,46грн. (10449,84-5180,38).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом підлягає скасуванню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, апеляційний суд вважає, що подану апеляційну скаргу слід задовольнити частково; рішення суду першої інстанції в частині визначення заборгованості за тілом кредиту змінити, в частині відмови у задоволенні позовних вимог  про стягнення відсотків за користування кредитом скасувати, та ухвалити нове, про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ 

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом  справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 

З матеріалів справи вбачається, що при поданні позову АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір у розмірі 243, 60 гривень. (а.с. 2)

Позивачем АТ КБ «Приватбанк» здійснено оплату за публікацію оголошення в пресі у розмірі 315 гривень. (а.с. 55)

За подання апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір у розмірі 365, 40 гривень. (а.с. 139)

Згідно позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» ціна позову складає 21152, 24 гривні. (а.с.3).
Апеляційний суд за результатами розгляду скарги дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000 гривень, та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 5319,46 гривень, що загалом складає 13319, 46 гривень та становить 63% від загального розміру позовних вимог.
Таким чином з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягнення судові витрати у розмірі: ((243,60 + 315 + 365,40) х 63%) / 100% = 582 гривні 12 копійки.
Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 09 грудня 2019 року в частині визначення розміру заборгованості за тілом кредиту змінити, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами скасувати. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (юридична адреса м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний номер за Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців - 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.02.2011 року за тілом кредиту у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.
Позовні вимоги Акціонерного товариства  Комерційний Банк «Приватбанк» в частині стягнення відсотків за користування кредитом задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (юридична адреса м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний номер за Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців - 14360570) заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.02.2011 року за процентами за користування кредитом  у розмірі 5319 (п`ять тисяч п`ятсот триста дев`ятнадцять) гривень 46 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (юридична адреса м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ідентифікаційний номер за Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців - 14360570) понесені судові витрати у розмірі 582 (п`ятсот вісімдесят дві) гривні 12 копійок.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий              Я.В. Хейло
Судді         О.І. Корчиста
          О.О. Тимченко