КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №755/16213/19	Головуючий у І інстанції': Галаган В.І.	
Провадження №33/824/656/2020	 	
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
30 січня 2020 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Мосьондз І.А., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Кравчук Дарини Василівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Не погоджуючись з даним рішенням судді, захисник Кравчук Д.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову судді скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи та неправильно встановив, що ОСОБА_1   керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, оскільки такий висновок не підтверджується належними та допустимими доказами.
Зокрема, за складеним протоколом про адміністративне правопорушення  працівниками поліції було зупинено транспортний засіб Honda, д.н.з. НОМЕР_1 , водій якого представився ОСОБА_1 та надав тимчасовий дозвіл НОМЕР_5.
За доводами апелянта, ОСОБА_1 у березні 2017 року згубив посвідчення водія НОМЕР_2 від 10 листопада 2016 року, про що повідомив органи МВС. За цим фактом 02 березня 2017 року дане посвідчення водія внесено до реєстру «Загублених/викрадених документів», що підтверджується довідкою РСЦ МВС в м. Києві від 24.12.2019 та карткою «Постановка на облік викрадення/загублення документу». Взамін втраченого 02 березня 2017 року ОСОБА_1 видане нове посвідчення водія НОМЕР_3 .
Захисник звертає увагу суду на те, що на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського зафіксована інша особа, яка незаконно використала втрачене посвідчення водія НОМЕР_2 та персональні дані ОСОБА_1 , хоча в дійсності останній не має стосунку до вказаних подій та не керував транспортним засобом у стані сп`яніння.
Також вказує, що за аналогічних обставин на ОСОБА_1 уже складався протокол про адміністративне правопорушення, провадження по справі щодо якого закрито постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2020 року. Із даної справи вбачається, що водію, який представлявся ОСОБА_1 ,  взамін вилученого посвідчення водія видавався тимчасовий талон, номер якого співпадає з тим, який було використано  30.09.2019 року.
Одночасно подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та його захисник не були належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду, а про існування оскаржуваної постанови ОСОБА_1 дізнався лише 26.12.2019 року.
Суд задовольняє клопотання захисника та поновлює йому строк на апеляційне оскарження з огляду на те, що судове засідання відбулося у відсутності ОСОБА_1 та його захисника, при цьому матеріали справи не містять даних про те, що його було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, а також про те, що він отримав копію судового рішення. При цьому, в матеріалах справи наявна розписка про ознайомлення з матеріалами справи та отримання копії постанови, датована 26.12.2019 року (а.с.13), що підтверджує доводи апелянта про те, що про прийняте судом рішення йому стало відомо лише цього дня.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 30.09.2019 року о 05:00 год. у місті Києві по проспекту Тичини, 18-В керував транспортним засобом «HONDA», д.н.з.  НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння. Від проходження на вимогу працівників поліції у встановленому порядку огляду на стан наркотичного сп'яніння ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чимпорушив п.2.5 ПДР України.
Суддя визнав, що своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
В обґрунтування свого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення суддя послався на докази, що містяться в матеріалах справи.
Згідно зі ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставини справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України.
У справі, що переглядається, за складеним протоколом ОСОБА_1 30 вересня 2019 року керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України. Особу правопорушника було встановлено за допомогою бази АРМОР, за інформацією з якої ОСОБА_1  має посвідчення водія НОМЕР_3 , а також тимчасовий дозвіл на керування транспортним засобом НОМЕР_5. Будь яких інших документів для встановлення особи працівниками поліції перевірено не було. 
З дослідженого в суді апеляційної інстанції відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що за зовнішніми ознаками автомобілем керував не ОСОБА_1 , а  інша особа, яка використала посвідчення водія НОМЕР_2 та персональні дані ОСОБА_1 ..
Неспростовним залишається факт, що ОСОБА_1 у березні 2017 року згубив посвідчення водія НОМЕР_2 від 10 листопада 2016 року, про що повідомив органи МВС. За цим фактом 02 березня 2017 року дане посвідчення водія внесено до реєстру «Загублених/викрадених документів», що підтверджується довідкою РСЦ МВС в м. Києві від 24.12.2019 та карткою «Постановка на облік викрадення/загублення документу». Взамін втраченого 02 березня 2017 року ОСОБА_1 видане нове посвідчення водія НОМЕР_3 .
Під час апеляційного розгляду встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2020 року було скасовано постанову Дарницького районного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, та закрито провадження по справі на підставі п.1 ст.247 цього Кодексу за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Як вбачається зі змісту даного судового рішення, ОСОБА_1 також інкримінувалося порушення п.2.5 ПДР, тобто відмова від проходження огляду на стан сп`яніння. Однак судом апеляційної інстанції за результатами розгляду справи та перегляду відеозапису з нагрудної камери працівника поліції встановлено, що 18 вересня 2019 року на місці події невідомий чоловік для встановлення особи надав посвідчення водія серії НОМЕР_2 та представився ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому зафіксована на відеозаписі особа, відносно якої працівники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення, за зовнішнім виглядом не є ОСОБА_1 , особу якого було встановлено під час апеляційного розгляду справи за паспортом серії НОМЕР_6. 
Отже, сукупність досліджених судом апеляційної інстанції даних вказує на те, що працівниками поліції не було належним чином встановлено особу правопорушника, що потягло за собою безпідставне притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином обґрунтованими є твердження апелянта про те, що суддя не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, його висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху не відповідає фактичним обставинам справи.
За наведених вище обставин постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо  ОСОБА_1 - закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. 
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, -
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника Кравчук Дарини Василівни в інтересах ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                          І.А. Мосьондз