ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2020 року                            м. Дніпро                          Справа №  904/3175/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Кощеєва    І.М. ( доповідач )   
суддів :                     Кузнецової І.Л., Чус О.В.

секретар судового засідання Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги 
Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" 
та  Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" 
на  рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2019 р. 
( суддя Ліпинський О.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 28.10.2019 р.) 
у справі 
за позовом Акціонерного товариства 
                   "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", 
                   м. Покров, Дніпропетровська область 
до                Акціонерного товариства 
                  "ДТЕК Дніпровські електромережі", 
                  м. Дніпро 
про стягнення 294 068,33 грн.         
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", про стягнення 294 068,33грн., з яких: пеня у розмірі 223 316,08 грн., інфляційні втрати у розмірі 52 014,91 грн., три проценти річних у розмірі 18 737,34 грн.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 29.12.2001 р.    укладено договір № 125-Ц ( змінений на № 40Ц ) про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" для споживачів Дніпропетровської області. На підставі вказаного договору, Позивачем внесено на розрахунковий рахунок Відповідача попередню оплату за постачання активної електроенергії у розмірі 40 450 750,32 грн. Станом на 17.01.2019 р. залишок грошових коштів на розрахунковому рахунку, внесених як попередня оплата за активну електроенергію, склав суму у розмірі 2 150 669,33 грн., що підтверджується актом звіряння розрахунків від 17.01.2019 р. Після припинення дії договору, Позивачем направлено Відповідачу вимогу про повернення залишку грошових котів у розмірі  2 150 669,33 грн. Згідно з ч. 2  ст. 530 ЦК України  строк повернення залишку грошових коштів настав 04.02.2019 р.. Відповідачем грошові кошти повернув з порушенням вказаних строків, що є підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2019 р. позовні вимоги задоволено частково  - стягнуто з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" на користь Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" три проценти річних у розмірі  18 737,34 грн., інфляційні втрати у розмірі 52  014,91 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 061,28 грн. В решті позову відмовлено. 
Не погодившись  з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить  рішення Господарського суду в частині відмови у стягненні пені в сумі 223 316,08 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги у вказаній частині задовольнити. В іншій частині оскаржуване рішення суду залишити без змін.   
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком господарського суду про те, що оскільки законом та угодою сторін не передбачено відповідальності за порушення строків повернення безпідставно набутих ( збереже них ) грошових коштів, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині нарахованої пені. Позивач не погоджується з наведеною позицією суду та вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а висновки, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.
При цьому Скаржник зазначає, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Скаржник наголошує, що у ст. 610 ЦК України зазначається - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, ч. 1 ст. 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором, до яких ч. 1 ст. 230 ГК України відносить пеню, розмір якої встановлюється ч. 6 ст. 231 ГК України. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання ( ч. 1 ст.218 ГК України ).
Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" не скористалося своїм правом згідно ч.1  ст. 263 ГПК України  та не надало суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3  ст. 263 ГПК  не перешкоджає перегляду оскаржуваної рішення суду першої інстанції.
    Автоматичною системою  документообігу  для  розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Подобєда І.М.      
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.11.2019 р. відкрито апеляційне провадження  у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 10.12.2019 р.
Не погодившись  з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" також звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить  рішення Господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з посиланням господарського суду на п. 28 висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.04.2018 р. у справі № 758/1303/15-ц № 758/1303/15-ц, та зазначає про його невідповідність правовим висновкам Верховного Суду та фактичним обставинам справи, оскільки правовідносини в зазначеній судом справі, не є подібними до правовідносин, що є предметом розгляду в даній справі.
Водночас, на думку Скаржника, наявність у Позивача права вимагати від Відповідача виконання  певних дій, пов`язаних з поверненням зазначених  грошових коштів - суми попередньої оплати у зв`язку з припиненням договору № 125 - Ц ( змінений на № 40Ц )  про постачання електричної енергії ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» для споживачів Дніпропетровської області від 29.12.2001 р. не є достатньою підставою для висновку  про грошовий характер зобов`язань між позивачем та відповідачем.
Зважаючи на викладене,  Скаржник наполягає на відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача інфляційних втрат та 3% річних, оскільки з огляду на правовий статус Відповідача у правовідносинах, пов`язаних з постачанням електричної  енергії, зобов`язання Відповідача повернути грошові кошти, перераховані йому Позивачем за електричну енергію, за своєю суттю є зобов`язанням вчинити дію та не є грошовим зобов`язанням.
При цьому Скаржник зазначає, що стягнення з Відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов`язання, оскільки відповідні дії вчиняються не для виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з іншихпідстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.
Скаржник наголошує на тому, що за своєю суттю обов`язок щодо повернення коштів, отриманих як попередня оплата, не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України. Отже сума сплачена в якості авансу, що згодом повертається в силу певних причин, не індексується і 3 % на неї не нараховуються. Судова практика: Постанова Верховного суду України у справі № (3-357гс15) 910/14120/14. 
Від Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат",  надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Товариство посилається на те, що у зв`язку з анулюванням відповідно до  п. 2 постанови НКРЕКП № 1440 від 16.11.2018 р., АТ «ДТЕК «ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» ліцензії на право провадження господарської діяльності з Передачі електричної енергії місцевими ( локальними ) електричними мережами, видану відповідно до постанови НКРЕ від 04.09.1996 р. № 71, та ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видану відповідно до постанови НКРЕ від 04.09.1996 р. № 72, на підставі п. 13 розд. XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», Відповідач починаючи з 01.01.2019 р. припинив виконання зобов`язань за договором № 40 Ц від 29.12.2001 р. з постачання і передачі електричної енергії позивачу.
Отже, Позивач вважає, що з 01.01.2019 р., підстави набуття Відповідачем грошових коштів в сумі 2 150 669,33грн., які було сплачено Позивачем в якості попередньої оплати за активну електричну енергію за договором № 40 Ц від 29.12.2001 р., відпали, що є підставою для застосування до спірних правовідносин Глави 83 ЦК України ( Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави ) - ч. 1 ст. 1212 ЦК України.
Крім того, Товариство зазначає про те, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення ( договір чи делікт ), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.11.2019 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" на  рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2019р. у справі № 904/3175/19 залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги, а саме: для надання доказів сплати судового збору у належному порядку та розмірі (платіжного доручення).
Після усунення недоліків апеляційної скарги  ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2019 р. поновлено АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2019 р. у справі № 904/3175/19, відкрито апеляційне провадження за  апеляційною скаргою Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"  на  рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.201 9р. у справі № 904/3175/19. Об`єднано апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" на  рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2019 р. у справі № 904/3175/19 в одне апеляційне провадження для спільного розгляду з апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" на  рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2019 р. у справі № 908/1115/19. Розгляд скарги призначено в судове засідання на 10.12.2019 р. 
10.12.2019 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з урахуванням п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центрального апеляційному господарському суді, у зв`язку з перебуванням на лікарняному члена колегії - судді Кузнецової І.Л. розгляд справи № 904/3175/19 в судовому  засіданні  не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.12.2019 р., у зв`язку із усуненням обставин, пов`язаних з лікарняним члена колегії - судді Кузнецової І.Л. та неможливістю проведення судового засідання 10.12.2019 р., розгляд апеляційних  скарг Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" та Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"  на  рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2019 р. у справі  № 904/3175/19 призначено в судове засідання на  21.01.2020 р.  
Розпорядженням керівника апарату суду від 20.01.2020 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Подобєда І.М., призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 904/3175/19, відповідно до п. 2.4.6 Засад використання  автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду № 2 від 08.10.2018 р. зі змінами.
Автоматичною системою  документообігу  для  розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І. М. у складі колегії суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2020 р., колегією суддів у складі:  судді-доповідача Кощеєва І. М., суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.  апеляційні скарги Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" та Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"  на  рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2019 р.  прийнято до свого провадження.   
21.01.2020 р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої,  у зв`язку із зайнятістю  члена колегії -  судді Чус  О. В. в     інших     судових засіданнях, розгляд справи № 904/3175/19 в судовому засіданні не відбувся.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2020 р. розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на  11.02.2020 р. 
У судовому засіданні, яке відбулося 11.02.2020 р.  була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального  апеляційного господарського суду.
   Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Позивача та Відповідача, дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що в задоволенні апеляційних скарг Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" та  Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"  слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи,  29.12.2001р. між Відкритим акціонерним товариством "Енергетична компанія "Дніпрообленерго" ( в подальшому змінено найменування на АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" ) та Відкритим акціонерним товариством "Орджонікідзевський гірничо-збагачувальний комбінат" ( в подальшому змінено найменування АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"  ) укладено Договір № 125 - Ц ( змінений на № 40 Ц ) про постачання електричної енергії ВАТ "ЕК "Дніпрообленерго" для споживачів Дніпропетровської області, згідно з умовами п.1.1 якого, предметом договору є постачання і передача електроенергії електропостачальником та оплата спожитої електроенергії споживачем.    
Згідно з п. 4.1 договору, Споживач зобов`язаний вносити плату за споживання активної електричної енергії у вигляді передоплати виключно коштами. Оплата за активну електроенергію здійснюється до уповноваженого банку на розподільчий рахунок енергопостачальника.            
В грудні 2018 АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" здійснено перерахування попередньої оплати за постачання активної електроенергії у розмірі    40  450  750,32 грн. на розрахунковий рахунок Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго".
Станом на 17.01.2019 р. залишок грошових коштів від здійснення Позивачем попередньої оплати за активну електроенергію за договором № 40 Ц від 29.12.2001 р., склав 2  150  669,33 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом звіряння розрахунків від 17.01.2019 р.
Позивачем на адресу АТ "ДТЕК Дніпрообленерго" направлено лист № 43/04 від 23.01.2019 р. з вимогою перерахувати на розрахунковий рахунок АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" залишок грошових коштів у розмірі 2  150  669,33 грн. від попередньої оплати за активну електроенергію.
АТ "ДТЕК Дніпрообленерго" грошові  кошти у розмірі 2  150  669,33 грн. перерахувало на розрахунковий рахунок АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" тільки 22.05.2019 р., що підтверджується платіжним дорученням № 1126179 від 22.05.2019 р.
Несвоєчасне виконання Відповідачем положення ч. 2  ст. 530 ЦК України, в частині перерахування грошових коштів у строк до 04.02.2019 р. включно, стало підставою звернення Позивача до суду з вимогою про стягнення з Відповідача на підставі  ст. 625 ЦК України, 3% річних у розмірі 18     737,34 грн., інфляційних втрат у розмірі 52     014,91 грн., та пені у розмірі 223  316,08 грн. ( на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» ), в примусовому порядку.
Судом також встановлено, що згідно п. 2 постанови НКРЕКП № 1440 від 16.11.2018 р., анульовано АТ "ДТЕК Дніпрообленерго" ліцензію на право провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими ( локальними ) електричними мережами, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 04.09.1996 р. № 71, та ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, видану відповідно до постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 04.09.1996 р. № 72, на підставі п. 13  розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії".
Також ч. 3 вказаної постанови, зобов`язано    АТ "ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ" до 01.01.2019 р. забезпечити завершення організаційних заходів, пов`язаних з анулюванням ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та провадженням діяльності за ліцензією з розподілу електричної енергії, зокрема, але не виключно, надавати послуги з розподілу електричної енергії та постачання електричної енергії  за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП від 24.01.2018 р. № 78 ( із змінами ), із дотриманням визначених напрямків та обсягів використання коштів за статтями витрат структур тарифів.
Відповідно до  ст. 8 Закону України "Про ринок електричної енергії", господарська діяльність з виробництва, передачі, розподілу електричної енергії, постачання електричної енергії споживачу, трейдерська діяльність, здійснення функцій оператора ринку та гарантованого покупця провадиться на ринку електричної енергії за умови отримання відповідної ліцензії.
Отже, з незалежних від Відповідача обставин, починаючи із 01.01.2019 р. останній припинив виконання зобов`язань за договором № 40Ц від 29.12.2001 р. з постачання і передачі електричної енергії Позивачу.
Встановивши, що підстави набуття Відповідачем грошових коштів у розмірі 2  150    669,33 грн., які було сплачено Позивачем в якості попередньої оплати за    активну електричну енергію по договору № 40 Ц від 29.12.2001 р., відпали  з 01.01.2019 р., місцевий господарський суд дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин  Глави 83 ЦК України  ( набуття, збереження майна без достатньої правової підстави ).
В основу оскаржуваного рішення про часткове задоволення позовних вимог Позивача покладено висновок місцевого господарського суду про те, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2  ст. 625 ЦК України, оскільки дія  вказаної статті поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення ( договір чи делікт ), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі  ст. 1212 ЦК України. 
Задовольняючи позовні вимоги в частині 3 % річних у розмірі  18 737,34 грн. за період з 05.02.2019 р. по 21.05.2019 р., та інфляційні втрати у розмірі 52  014,91 грн. за період прострочення з лютого по квітень 2019, суд першої інстанції, здійснивши перевірку наданого Позивачем розрахунку, встановив, що розрахунок здійснено правильно.
Разом з тим, відмовляючи в задоволені позовних вимог Позивача пов`язаних зі стягненням пені за період з 05.02.2019 р. по 21.05.2019 р. на підставі приписів  Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", місцевий господарський суд послався на те, що а ні законом, а ні угодою сторін не передбачено відповідальності за порушення строків повернення безпідставно набутих ( збережених ) грошових коштів.
Не погоджуючись з рішенням господарського суду: Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" подало  апеляційну скаргу, в якій просить  рішення господарського суду скасувати в частині відмови у стягненні пені в сумі 223 316,08 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги у вказаній частині задовольнити;  Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі", подавши апеляційну скаргу просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 
Ст. 269 ГПК України    встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на таке.
       Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" до АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" про стягнення пені, інфляційних втрат та три проценти річних за користування коштами, а предметом апеляційного оскарження АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" є стягнення згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України, як встановив суд першої інстанції.
За загальним положенням цивільного законодавства,  зобов`язання  виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК  України.  За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що  не  передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У відповідності зі ст. 173 ГК  України  та ст. 509 ЦК  України  господарським визнається  зобов`язання,  що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом,  в  силу  якого  один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник)  зобов`язаний  вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її  обов`язок.
Господарські  зобов`язання  можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод,  не  передбачених законом, але таких, які йому  не  суперечать (ст.174 ГК  України ).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК  України  договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Як зазначалося раніше, місцевим господарським судом встановлено, що з 01.01.2019 р., підстави набуття Відповідачем грошових коштів у розмірі 2     150     669,33 грн., які було сплачено Позивачем в якості попередньої оплати за    активну електричну енергію по договору № 40Ц від 29.12.2001 р., відпали, що є підставою для застосування до спірних правовідносин  Глави 83 ЦК України  ( набуття, збереження майна без достатньої правової підстави ).
Разом із цим відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
23.01.2019 р. Позивачем на адресу АТ "ДТЕК Дніпрообленерго" направлено лист № 43/04 з вимогою перерахувати на розрахунковий рахунок АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат"  залишок грошових коштів у розмірі 2  150  669,33 грн. від попередньої оплати за активну електроенергію.    
Згідно приписів ч. 2  ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Отже, як встановлено місцевим господарським судом і не оспорюється сторонами обов`язок повернення безпідставно набутих ( збережених ) грошових коштів мав бути виконаний Відповідачем у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги,    а саме до 04.02.2019 р. включно. Відповідач відповідну суму грошових коштів повернув 22.05.2019 р. тобто, з порушенням строків встановлених ч. 2  ст. 530 ЦК України.
Згідно з ч. ч. 1, 2  ст. 509 ЦК України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених  статтею 11 цього Кодексу.
За змістом ст. ст. 524,  533-535  і  625 ЦК України  грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 р. у справі № 758/1303/15-ц.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ст. 625 ЦК України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Отже, положення розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).
Колегія суддів погоджується з доводами Відповідача викладеними в апеляційній скарзі, що повернення грошових коштів, отриманих як попередня оплата  не можна розцінювати як грошове зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України, а застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо  нарахування до стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є помилковим. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду:  від 24.09.2019 р. у справі № 922/1151/18; від 26.10.2018 р. у справі № 910/1775/18; від 01.07.2019 р. у справі № 910/5773/18; від 14.03.2018 р. у справі № 910/24853/13.
Разом з тим, Скаржником не враховано, що місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні, встановивши, що підстави набуття Відповідачем грошових коштів у розмірі 2  150    669,33 грн., які було сплачено Позивачем в якості попередньої оплати за    активну електричну енергію по договору № 40 Ц від 29.12.2001 р., відпали  з 01.01.2019 р., дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин  Глави 83 ЦК України  ( набуття, збереження майна без достатньої правової підстави ).
Таким чином, дія ст. 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 910/22034/15, від 01.10.2014 р. № 6-113цс14 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18, постанові Верховного Суду від 17.10.2018 р. у справі 908/2552/17.
Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
За приписами ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо доводів викладених в апеляційній скарзі АТ "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" пов`язаних зі стягненням пені в сумі 223 316,08 грн. на підставі приписів  Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Ч. 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України та ч. 1 ст. 230 ГК України передбачено, що неустойкою (штрафними санкціями ) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми                     ( неустойка, штраф, пеня ), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"  передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі,      що встановлюється за згодою сторін.
Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Передбачене ч. 6 ст. 231  ГК України  формування відповідальності за порушення грошових зобов`язань застосовується, якщо інше не узгоджено сторонами в договорі або не передбачено законом. Штрафні санкції, передбачені абзацом 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013   р. № 14 ).
Отже, зважаючи на те, що  законом  та угодою сторін не передбачено відповідальності за порушення строків повернення безпідставно набутих ( збережених ) грошових коштів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, про відсутність підстав для задоволення вимог в частині стягнення пені.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникам було надано вичерпні відповіді на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявників апеляційних скарг про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення  залишенню без змін.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
                                                  ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2019 р.   у справі № 904/3175/19 залишити без змін. 
Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржників.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Верховного Суду.
Постанова складена у повному обсязі 13.02.2020 року  
Головуючий суддя                                                                                                 І.М. Кощеєв       

Суддя                                                                                                          І.Л. Кузнецова 

Суддя                                                                                                           О.В. Чус