Справа № 132/1532/19
Провадження № 22-ц/801/78/2020
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року	Справа № 132/1532/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),
суддів: Берегового О. Ю, Панасюка О. С.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2019 року, постановлене у складі судді Сєліна Є. В. у м. Калинівка, дата складення повного тексту судового рішення відповідає даті його постановлення, -
в с т а н о в и в :
06 травня 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, у якому ставив вимогу стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше суми одного прожиткового мінімуму доходів громадян для дітей відповідного віку встановлених Законом України «Про Державний бюджет», з відповідним перерахунком сум аліментів в наступні роки, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду.
Позов мотивовано тим, що з 08 жовтня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 02 лютого 2016 року. У цьому шлюбі у них народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2018 року, до досягнення десятирічного віку проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Позивач стверджує, що мати дитини умисно ухиляється від виконання свого обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість.
Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2019 року позов задоволено частково та постановлено стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 06 травня 2019 року, до досягнення дитиною десятирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішено питання про стягнення судових витрат: стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , документально підтверджені витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що спільна дитина сторін - малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 , так як відповідач ОСОБА_2 є її матір`ю та на неї покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. При визначені цього розміру аліментів судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище малолітньої дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів малолітнього сина, на утримання якого стягнуті аліменти.
23 листопада 2019 року на таке рішення суду відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати, а в задоволенні позову відмовити. Посилаючись на ч. 1 ст. 181 СК України, апеляційну скаргу мотивує тим, що між ними з позивачем, досягнуто домовленості на утримання дочки, якою є мирова угода, відповідно до п. 1.12. цієї угоди, батько зобов`язаний утримувати дочку в належному матеріальному стані, відповідно до п. 1.13 угоди батьки зобов`язуються матеріальні витрати на задоволення потреб дитини, виховання та утримання дочки витрачати порівну. Звертає увагу суду що в суді першої інстанції встановлено, що вона здійснює витрати на утримання дитини, шляхом перерахування коштів на рахунок позивача, загальна сума перерахувань становить майже 12 000 грн, крім того постійно здійснює додаткові витрати на дитину купує продукти харчування, одяг, іграшки. Не погоджується і з стягненням з неї судових витрат. 
26 грудня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, мотивуючи тим, що батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття, зазначає, що добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін. В спростування доводів апеляційної скарги щодо стягнення витрат на правничу допомогу надає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат необхідних для надання правничої допомоги.
Частинами 1, 2статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:
Позивач по справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 02 лютого 2016 року (справа № 132/313/16-ц, провадження № 2/132/212/16) було розірвано (а.с.10 -11). 
У період перебування в шлюбі в сторін по справі народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9), яка відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2018 року проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11 - 17), що також підтверджується довідкою Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області від 05 серпня 2019 року № 265 та перебуває на його утриманні, про що свідчить довідка Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області від 05 серпня 2019 року № 266 (а.с. 40 - 41).
ОСОБА_1 є працездатною особою, однак перебуває на обліку в Оратівському відділі обслуговування громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області і отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з березня по серпень 2019 року складає 12 398,17 грн (довідка Оратівського відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ у Вінницькій області від 13 вересня 2019 року № 595/02-17-19 (а.с. 91); розлучений, до складу його сім`ї окрім малолітньої ОСОБА_4 , входять також батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; має задовільний стан здоров`я.
Відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, приватним підприємцем, видом діяльності якої є: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (Витяг з реєстру платників єдиного податку від 15 вересня 2016 року № 1602073400450), отриманий дохід від здійснення підприємницької діяльності за період з січня по грудень 2018 року складає 44676грн. (Форма № д 5 (річна) Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік від 24 січня 2019 року (а.с. 77); розлучена, до складу її сім`ї ходить дитина від іншого шлюбу - малолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 06 липня 2007 року та довідкою Виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області від 29.08.2019 року № 2794 (а.с. 62, - 63), на утримання якого з його батька ОСОБА_8 стягнуті аліменти (Постанова старшого державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Химери Г.М. від 21 березня 2019 року у виконавчому провадженні № 36446322); має задовільний стан здоров`я.
Між сторонами виник спір щодо обов`язку батьків утримувати дітей, який регулюється Сімейним кодексом України.
Згідно частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до змісту статей й150, 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 181 СК України). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Встановивши ту обставину, що в сторін є неповнолітня дитина, яка проживає з позивачем та фактично знаходиться на його утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, а відповідач є здоровою особою працездатного віку, яка має достатній дохід, суд першої інстанції, з урахуванням матеріального становища дитини та її матері, дійшов правильного висновку щодо необхідності покладення на відповідачку аліментного зобов`язання.
Доводи апеляційної скарги про те що між ними з позивачем, досягнуто домовленості на утримання дочки, якою є мирова угода та відповідно до п. 1.12. цієї угоди, батько зобов`язаний утримувати дочку в належному матеріальному стані не є тими доводами, які б спростували наявність обов`язку у відповідачки надавати матеріальне утримання дитині.
Суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення аліментів, оскільки, відповідач добросовісно здійснює витрати на утримання дитини, перераховуючи кошти на картковий рахунок позивача, загальна сума яких як вона стверджує становить майже 12 000 грн, а також бере участь у додаткових витратах на дитину, оскільки добровільне виконання обов`язку з утримання не є перешкодою для звернення з позовом до суду про стягнення аліментів та прийняття відповідного судового рішення. 
Аргументи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу, колегія суддів відхиляє та не вважає їх такими, що дають правові підстави для скасування чи зміни рішення у справі виходячи з наступного:
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За правилами пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд апеляційної інстанції враховує те, що відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції не подавалося.
З матеріалів справи слідує що правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Семенюком І. В. на підставі ордеру від 24 липня 2019 року серії ВН № 095196 (а.с. 33) та укладеного 20 червня 2019 року договору про надання правничої допомоги (а.с. 103), позивачем надано документи на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, зокрема: розписка про отримання грошових коштів за надання правової допомоги датована 20 червня 2019 року (а.с. 104) та Акт виконання робіт за договором про надання правової допомоги (а.с. 105), є підставними та достатніми. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування чи зміни судового рішення.
Відтак апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду без змін (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України) як такого що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту  1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.
З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2019 року залишити без змін.
Відновити дію рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 11 жовтня 2019 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк