Єдиний унікальний номер 226/2754/19
Номер провадження 22-ц/804/165/20 

Головуючий у 1-й інстанції Петунін І.В.                                                    Єдиний унікальний номер 226/2754/19
Доповідач Папоян В.В.                                                                                    Номер провадження 22-ц/804/165/20

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В. 
суддів Біляєвої О.М., Будулуци М.С., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2019 року цивільну справу № 226/2754/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, (головуючий у першій інстанції суддя Петунін І.В., повний текст рішення складено 18 жовтня 2019 року)

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що 28.06.2019 року в м.Мирнограді Донецької області на м-ні «Світлий», 1в, біля магазину «Градус», з вини водія ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 09.07.2019 року ОСОБА_2 було визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності. 
03.07.2019 року вона повідомила про дорожньо-транспортну пригоду ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре, яким застрахована цивільна відповідальність відповідача, поліс серії АО НОМЕР_1 . Проте страхова компанія ухиляється від отримання поштової кореспонденції, внаслідок чого позивач позбавлена права на отримання страхового відшкодування внаслідок ДТП. Починаючі з 01.08.2019 року третя особа позбавлена права укладати договори страхування.
Вважає, що діями відповідача їй завдана матеріальна шкода в загальній сумі 33907,52 грн, яка складається із збитків, завданих пошкодженням автомобіля - 30907,52 грн., понесених нею витрат на оплату послуг експерта - 2000 грн. та на правову допомогу -1000 грн., а також моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 10000 грн. Просила дані суми та судові витрати стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2019 року позов було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача франшизу у сумі 500 грн., моральну шкоду у сумі 1000 грн., а також судовий збір у сумі 26,86 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 52,43 грн.
Не погодившись з рішенням суду, позивач надала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального, процесуального права просила  рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, заявлених нею до відповідача, як особи винної у ДТП з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована, суд не врахував правові висновки викладені у рішеннях ВСУ, у тому числі від 04.06.2014 року у справі №6-49цс14 та від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15. Згідно викладених правових висновків право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, та у разі укладення договору страхування потерпілий може на власний розсуд обрати особу, до якої може пред`явити позов - до страховика чи страхувальника.
Відповідачем до суду апеляційної інстанції надано відзив, в якому остання заперечує проти доводів апеляційної скарги, та просить рішення суду залишити без змін. В обґрунтування зазначає, що саме на третю особу як на страховика покладено обов`язок з виплати страхового відшкодування, однак позивач не звертався до страховика відповідача та не отримував відмови у виплаті страхового відшкодування, а одразу пред`явив вимогу до відповідача. Також зазначає про розбіжності у висновку експерта.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 17 січня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.
Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Згідно ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати  (страхового відшкодування ) для повного відшкодування  завданої нею шкоди зобов`язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
З матеріалів справи убачається, що 28 червня 2019 року в м.Мирнограді Донецької області на м-ні «Світлий», 1в за участю позивача ОСОБА_1 , яка керувала транспортним засобом Renault-Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та водія ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем Mitsubishi Pajero-Sport, реєстраційний номер НОМЕР_3 , сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок чого автомобілю, якій належить позивачу на підставі права власності, завдано механічні пошкодження, що підтверджується актом технічного огляду автомобіля Renault-Trafic складеного 28.06.2019 року.
Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 09.07.2019 року у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 визнано винуватою у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124  КУпАП  та накладено штраф. Постанова набрала законної сили 22.07.2019 року.
Відповідно до висновку експерта № 16 від 20.08.2019 року вартість матеріальних збитків заподіяних власнику автомобіля Renault-Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_2 може становити 30907,52 грн.
Відповідно до товарного чеку №16 від 20.08.2019 року за послуги експерта сплачено 2000 грн.
За полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/0118385 від 05.02.2019 року, терміном дії з 09.02.2019 до 08.02.2020 включно, ТДВ «Страхова компанія «Київ Ре» застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , забезпечений транспортний засіб  Mitsubishi Pajero-Sport реєстраційний номер НОМЕР_3 . Відповідно до полісу обов`язкового страхування встановлений ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну у сумі 100000 грн., франшиза складає 500 грн. Відповідно до інформації розміщеній на сайті Моторного транспортного) страхового бюро України поліс № АО/0118385  є діючим. 
03.07.2019 року позивачем на адресу страховика направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду за участю автомобілів Renault-Trafic, реєстраційний номер НОМЕР_2 та Mitsubishi Pajero-Sport реєстраційний номер НОМЕР_3 , та заяву про проведення страхових виплат, що підтверджується фіскальним чеком про оплату поштових послуг.
За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, то обов`язок відшкодувати шкоду покладається на його страховика – третю особу. Та дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума франшизи, яка передбачена страховим полісом у розмірі 500 грн.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з п.12.1 ст.12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до положень ст.29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України дає можливість дійти таких висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, то обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що потерпілий може на власний розсуд обрати особу, до якої може пред`явити позов - до страховика чи страхувальника, оскільки покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Аналогічний правовий висновок, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц і від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц. 
З матеріалів справи убачається, що на час виникнення спірних правовідносин, цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована. Відповідно до страхового полісу страховиком відповідача, з страховим лімітом 100 000 грн, на момент вчинення ДТП була ТДВ «Страхова компанія Київ Ре», яку письмово повідомлено про настання страхового випадку та рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято не було. Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що в межах страхової суми повинен відповідати страховик. 
Доводи позивача що починаючі з 01.08.2019 року третя особа позбавлена права укладати договори страхування, не мають правового значення, оскільки інформація щодо наявності відповідних обмежень у ТДВ «Страхова компанія Київ Ре» на час укладання страхового полісу, відсутня. Відповідно до інформації розміщеній на сайті Моторного транспортного) страхового бюро України, як на час ДТП, так і на час розгляду справи поліс № АО/0118385 є діючим. 
Апеляційний суд не приймає до уваги посилання позивача на правові висновки викладені Верховним Судом України 04.06.2014 року у справі №6-49цс14 та 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15, оскільки Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року при перегляді справі № 755/18006/15-ц зазначено про відступлення від висновку сформульованого Верховним судом України, зокрема щодо права пред`явлення вимоги до винної особи у аналогічних правовідносинах.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо розміру  відшкодування моральної шкоди, оскільки моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.  
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі, з урахуванням яких суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є справедливою та такою, що відповідає характеру і ступеню моральних страждань та негативних наслідків. 
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, є фактично тотожними доводам, викладеним у відзиві на позов, та були предметом дослідження у суді першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків суду вони не впливають та їх не спростовують
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки  з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       В.В. Папоян

О.М. Біляєва

М.С. Будулуца