Ухвала
 
17 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 615/589/18-ц
провадження № 61-6685св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., 
 
учасники справи: 
позивач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя»,
відповідачі: ОСОБА_1 , Фермерське господарство «Велес-В»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на рішення Валківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року у складі судді Токмакової А. П. та постанову Харківського апеляційного суду                  від 27 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С.,     Бурлака І. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У квітні 2018 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Нове життя»(далі - ПСП «Нове життя») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Велес-В» (далі - ФГ «Велес-В») про визнання недійсним договору користування чужою земельною ділянкою.
 
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31 грудня 2005 року між ОСОБА_1 та ПСП «Нове життя» укладений договір оренди земельної ділянки площею 5,43 га, кадастровий номер 6321280300:03:000:0043, на п`ять років, зареєстрований                 31 січня 2008 року за № 040868800054. 19 липня 2012 року до вказаного договору укладено додаткову угоду, якою продовжено строк дії договору ще на 5 років, тобто до 11 грудня 2017 року. На виконання частин першої та другої статті 33 Закону України «Про оренду землі» ним завчасно направлено лист-повідомлення                    від 01 жовтня 2017 року про поновлення договору оренди з проектом додаткової угоди. Проте 03 листопада 2017 року ОСОБА_1 надіслано відповідь про відмову у поновленні договору від 31 грудня 2005 року, яку обґрунтовано бажанням самостійно використовувати земельну ділянку площею 5,43 га, кадастровий номер 6321280300:03:000:0043. Протягом місяця після закінчення строку дії договору ні одна із сторін не повідомила про розірвання договору, а орендар продовжує використовувати спірну ділянку, але 29 березня 2018 року між відповідачами укладений договір користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) зазначеної земельної ділянки, який          10 квітня 2018 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. Вважає, що укладання договору емфітевзису між відповідачами є грубим порушенням його переважного права як орендаря на поновлення договору оренди, оскільки він скористався правом на поновлення договору на новий строк, виконав всі необхідні для цього дії, а ОСОБА_1 не дотримано вимог, передбачених статтею 33 Закону України «Про оренду землі», натомість укладений договір емфітевзису з іншою юридичною особою. Непоновлення договору оренди землі, неукладання додаткової угоди є перешкодою реалізувати свої законні сподівання за орендним договором і частковим позбавленням його зустрічного задоволення, з урахуванням якого він укладав цей договір.
 
Посилаючись на викладене, ПСП «Нове життя» просило визнати недійсним договір користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на земельну ділянку площею 5,43 га, кадастровий номер 6321280300:03:000:0043, укладений між ФГ «Велес-В» та ОСОБА_1 , зареєстрований 10 квітня 2018 року за № 25685713 та скасувати його державну реєстрацію; визнати поновленим договір оренди землі на земельну ділянку площею 5,43 га, кадастровий номер 6321280300:03:000:0043, від 31 грудня 2005 року, зареєстрований 31 січня 2008 року за № 040868800054, та визнати укладеною додаткову угоду у редакції від 01 жовтня 2017 року.
 
Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року у задоволенні позову ПСП «Нове життя» відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, підписуючи договір оренди земельної ділянки, а згодом й додаткову угоду                   від 19 липня 2012 року, надав своє волевиявлення на надання права оренди належної йому земельної ділянки на 5 років, починаючи з моменту державної реєстрації договору, як це передбачено статтею 18 Закону України «Про оренду землі», пунктом 34 договору оренди землі від 31 грудня 2005 року б/н та пунктом 8 додаткової угоди від 19 липня 2012 року. Строк дії договору оренди землі від 31 грудня 2005 року, укладений між ОСОБА_1 (орендодавець) та ПСП «Нове життя» (орендар), із урахуванням додаткової угоди від 19 липня 2012 року, починається з моменту його державної реєстрації, а саме з 31 січня 2008 року, оскільки при укладенні договору сторони досягли згоди щодо початку дії його строку саме з цього моменту, та закінчується 31 січня 2013 року. Орендар - ПСП «Нове життя» до закінчення строку дії договору не повідомляв орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, не направляв жодних листів із проектом додаткової угоди. Наразі користування відповідачем земельною ділянкою позивача є безпідставним, оскільки договір оренди земельної ділянки від 31 грудня 2005 року, є припиненим із 01 лютого           2013 року.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач втратив своє переважне право на укладення договорів оренди земельної ділянки не направивши орендодавцю в 2013 році листа з додатковою угодою про продовження договору оренди.Аргументи позивача щодо порушення переважного права не узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 594/376/17ц, про те, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У квітні 2019 року ПСП «Нове життя» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Валківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
У травні 2019 року представник  ОСОБА_1 , ФГ «Велес-В» - Прокопченко С. В. подав відзив на касаційну скаргу. 
 
У липні 2019 року ПСП «Нове життя» подало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
 
У лютому 2020 року ПСП «Нове життя» подало заяву у якій просить прийняти відмову від позовної заяви, визнати нечинними судові рішення та закрити провадження у справі.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Велес-В» про визнання недійсним договору користування чужою земельною ділянкою, за касаційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Нове життя» на рішення Валківського районного суду Харківської області від 17 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року призначити до судового розгляду на 26 лютого 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак    	
 	І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик