ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 695/3475/16-ц
                                          
провадження № 61-34141 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                     Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач),             Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 , 
третя особа - секретар Домантівської сільської ради Плахтій Любов Іванівна,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє на підставі доручення в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня 2017 року в складі судді Середи Л. В. та на ухвалу апеляційного суду Черкаської області              від 07 вересня 2017 року в складі колегії суддів Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Новікова О. М.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до              ОСОБА_3 і просив визнати останній заповіт, складений 03 лютого             2011 року ОСОБА_4 і посвідчений секретарем Домантівської сільської ради Плахтій Л. І., недійсним.
 
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є сином ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті якої відкрилася спадщина.
 
У 2002 році ОСОБА_4 оформила заповіт на його ім`я на належний їй земельний пай, розташований у господарстві ВАТ ім. Щорса на території Петропавлівської сільської ради.
 
У 2014 році спадкодавець склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла ОСОБА_3 .
 
Після смерті матері в 2014 році в сторін виникли протиріччя щодо тлумачення заповіту, оскільки в новому заповіті не вказаний перелік нерухомого майна.
 
Позивач уважав, що секретар Домантівської сільської ради Плахтій Л. І., яка посвідчила останній заповіт, умисно не пояснила матері наслідків складання нового заповіту, що є ообманом, а також не надіслала заяву про скасування попереднього заповіту в Петропавловську сільську раду, чим порушила вимоги пункту 39 розділу ІІІ Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України.
 
ОСОБА_1 вказував, що заповіт складений під впливом обману та не дотримана процедура його посвідчення, а тому просив вирішити спір у судовому порядку. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від                     19 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту складення заповіту під впливом обману та із того, що заповіт складений і посвідчений уповноваженою особою з дотриманням передбаченого законом порядку, а тому правові підстави для визнання його недійсним відсутні. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07 вересня 2017 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19 липня          2017 року - без змін. 
 
Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовів, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У вересні 2017 року представник позивача подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України в            редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. 
 
Указує, що виконавчий комітет Домантівської сільради не повідомив Петропавлівську сільраду та спадкоємців про зміну заповіту, що є порушенням порядку посвідчення такого заповіту, а тому відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт має бути визнаний недійсним.
 
Заперечення на касаційну скаргу
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на дану касаційну скаргу та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване судовое рішення - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що відповідно до заповіту від 13 серпня 2002 року, складеного в Петропалівській сільській раді Новотроїцького району Херсонської області, зареєстрованого в реєстрі за № 14, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті здійснила розпорядження, за яким належну їй земельну ділянку, яка розташована на колишніх землях ВАТ ім. Щорса на території Петропавлівської сільської ради, заповіла ОСОБА_1 .
 
Відповідно до складеного 03 лютого 2011 року заповіту ОСОБА_4                       все майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, заповіла ОСОБА_3 
 
Указаний заповіт посвідчений 03 лютого 2011 року уповноваженим на вчинення нотаріальних дій секретарем Домантівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Плахтій Л. І. та зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 13.
 
Заповіт складений у письмовій формі з зазначенням часу його складання.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають зазначеним вимогам закону.
 
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.
 
Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
 
Згідно із положеннями статті 1233 ЦК Українизаповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
 
Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК Українизаповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
 
Частиною першою статті 1257 ЦК Українипередбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
 
Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником тощо).
 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року в справі № 665/1935/16-ц (провадження                      № 61-19718св18).
 
Загальні вимоги до форми заповіту встановлені статтею 1247 ЦК України. 
 
Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; має бути особисто підписаний заповідачем, а якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в статтях 1251, 1252 цього Кодексу.
 
Згідно зі статтею 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.
 
Статтею 1251 ЦК України визначено, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.
 
Відповідно до зазначених норм посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України мають керуватися Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, міських рад народних депутатів України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/15, яка діяла на час посвідчення спірного заповіту.
 
Згідно з пунктом 39 Розділу ІІІ зазначеної Інструкції якщо заповіт, який скасовується чи змінюється, посвідчений посадовою особою іншого виконавчого комітету або нотаріусом, то заява про скасування чи зміну його направляється заповідачем або посадовою особою виконавчого комітету у виконавчий комітет тієї Ради народних депутатів, у ту державу нотаріальну контору, тому приватному нотаріусу, які посвідчили заповіт, або у державній нотаріальний архів, де зберігається заповіт.
 
Правильним є висновок судів, що оспорюваний ОСОБА_1 заповіт посвідчений із дотриманням передбаченого законом порядку, а ненаправлення посадовою особою виконавчого комітету сільської ради заяви про скасування чи зміну заповіту не є підставою для визнання заповіту недійсним.
 
Згідно зі статтею 60 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків установлених статтею 61 цього Кодексу. 
 
Установивши, що заповіт складений і посвідчений із дотриманням передбаченого законом порядку, а позивач не надав суду будь-яких доказів, що підтверджують складання нового заповіту під впливом обману, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним заповіту.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє на підставі доручення в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
 
Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області                             від 19 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області                 від 07 вересня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук