ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8882/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Аліменка В.О., суддів: Бєлової Л.В., Кучми А.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив суд:
- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком №2 протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових у мовах за Списком №2, починаючи з 01 листопада 2018 року.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2019 року позов задоволено частково.
          Визнано відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 на пільгових умовах за Списком № 2 протиправною.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, які викладенні у даному рішенні.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції у повному обсязі та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було достеменно встановлено як вік позивача, так і його пільговий стаж.
З посиланням на практику Європейського суду з прав людини та практику Верховного Суду позивач вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту є недостатньо ефективним, а у зв`язку з встановленням судом права на призначення позивачу пенсії відповідач обмежений у можливості діяти на власний розсуд.
До Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому відповідач висловлює незгоду з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, наполягаючи на тому, що пільговий стаж у позивача відсутній.
Цією ж обставиною відповідач обґрунтовує правомірність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зважає на таке.
Як встановлено судом першої інстанції в частині обставин, що не є предметом оскарження, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, працював повний робочий день з 22 січня 1995 року по 13 лютого 2006 року розпалювачем каменю в Приватному акціонерному товаристві «Київський завод «Граніт» та набув право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку №2 виробництв, цехів, професій і посад. Пільговий стаж становить більше 9 років.
Вказані обставини не заперечується позивачем у апеляційній скарзі, а рішення суду першої інстанції в частині встановлення цих обставин не оскаржується відповідачем в апеляційному порядку, відтак не є предметом розгляду колегією суддів.
Предмет доказування у даній справі в межах доводів апеляційної скарги становить обрання судом першої інстанції найефективнішого способу захисту з можливих та встановлення підстав для визначення в подальших діях відповідача дискреційних повноважень.
Надаючи правову оцінку обставинам справи виключно в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.
У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч. 2 вказаної норми захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При цьому, згідно п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, предметом дослідження суду першої інстанції було право позивача на призначення пенсії з урахуванням пільгового стажу.
При цьому, суд першої інстанції був обмежений доводами позовної заяви, що також містили в собі аргументи на користь наявності у позивача пільгового стажу, та доводами відповідача у вигляді відмови від 28.02.2019 р. № 41996/03, що була предметом оскарження.
В той же час, в межах даного спору не підлягало встановленню питання: чи виконав позивач всі умови, визначені законодавством, для прийняття на його користь позитивного рішення відповідачем у випадку визнання наявності у позивача достатнього пільгового стажу.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).
Колегія суддів зауважує, що законодавець передбачив обов`язок суду зобов`язати суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього, тому втручання у повноваження вказаного органу виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 826/20369/14 (постанова від 13.11.2018 р.).
Колегією суддів також враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Так суд першої інстанції достеменно встановив, що у позивача наявний пільговий стаж та зобов`язав пенсійний орган розглянути подану у листопаді 2018 року позивачем заяву з урахуванням такого висновку.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач при виконанні судового рішення не матиме можливості відхилитися від його висновків в частині наявності у позивача пільгового стажу.
За цих обставин, доводи апелянта щодо того, що обраний спосіб захисту порушеного права є недостатньо ефективним, суперечать встановленим колегією суддів обставинам справи та відхиляються колегією суддів за необгрунтованістю.
В той же час, як свідчать доводи апеляційної скарги, апелянт ототожнює поняття права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та, власне, реалізації цього права.
З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлення судом першої інстанції наявності у апелянта певного права передує дотриманню як позивачем, так і відповідачем формальних процедур вже при його реалізації у вигляді перевірки повноти поданих документів, дати призначення пенсії, відсутності інших перешкод для прийняття позитивного рішення за виключенням достатності пільгового стажу у позивача.
Фактично, судом першої інстанції була усунута перешкода у реалізації права на призначення пенсії позивача у вигляді невизнання відповідачем пільгового стажу, та скеровано подальші дії відповідача на його визнання.
Подальша ж реалізація цього права, так само як і наявність інших перешкод для такої реалізації, не була предметом перевірки в межах даного спору.
Таким чином, при ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції правильно враховано умову, встановлену ч. 4 ст. 245 КАС України, у вигляді необхідності для зобов`язання відповідача прийняти на користь позивача конкретне рішення перевірити виконання всіх умов, визначених законом, а не тільки встановлення факту наявності у позивача відповідного стажу.
Окрему увагу колегія суддів звертає на положення ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від    09.07.2003    р. №    1058-IV, відповідно до яких пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
За цих обставин, тривалість розгляду даної судової справи, а також виконання судового рішення у спосіб, обраний судом першої інстанції, чи спосіб, запропонований позивачем, на дату, з якої у позивача виникло право на отримання пенсії, впливу не матиме.
Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують позицію суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відсутні також підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 139 КАС  України.
У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Керуючись ст.ст.    229,    308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          А.Ю. Кучма

Л.В. Бєлова