ПОСТАНОВА
Іменем України

13 лютого 2020 року 
Київ
справа №803/457/17
адміністративне провадження №К/9901/17926/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу 
за касаційною скаргою Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області 
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня               2017 року (головуючий суддя - Богаченко С.І., судді: Рибачук А.І., Старунський Д.М.)
у справі №803/457/17
за позовом ОСОБА_1 
до Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області 
про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила зобов`язати відповідача провести перерахунок, нарахувати та виплатити недонараховану і невиплачену суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за період з січня 2009 року по червень 2012 року в сумі 2   659,75 грн.
2.          Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
3.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Зобов`язано Володимир-Волинську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за період з січня 2009 року по червень 2012 року, виходячи з розміру індексів споживчих цін для визначення суми компенсації заробітної плати, яка виплачується у грудні 2016 року, з врахуванням виплачених сум. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. 
4.          Не погоджуючись з вказаним рішенням апеляційного суду, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
5.          Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працювала на різних посадах у Нововолинській об`єднаній державній податковій інспекції.
6.          Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 8 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року, зобов`язано Нововолинську об`єднану державну податкову інспекцію нарахувати і виплатити ОСОБА_1 недонараховану суму індексації заробітної плати за період з 1 січня 2009 року по 31 червня 2012 року в сумі 10   454,07 грн. Зобов`язано нарахувати і виплатити суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 8   616,85 грн. 
7.          На виконання постанов про відкриття виконавчого провадження від 28 вересня 2016 року відповідачем здійснено виплату суми заборгованості, що підтверджується платіжними дорученнями від 22 грудня 2016 року.
8.          20 лютого 2017 року позивач звернулась до відповідача з листом в якому просила нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 2   659,75 грн. У обґрунтування своїх вимог посилалась на статтю 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», відповідно до якої виплата компенсації проводиться у тому місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості. Оскільки виплата заборгованості була здійснена у грудні 2016 року, а за судовим рішенням розрахована станом на листопад 2015 року, то на її користь підлягає стягненню перерахована сума компенсації станом на грудень 2016 року в сумі 2   659,75 грн.
9.          Листом від 24 лютого 2017 року відповідач відмовив у проведенні виплати у зв`язку з відсутністю правових підстав.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
10.          Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» проводиться лише у випадку затримки грошових доходів громадян, які не мають разового характеру. Суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів, виплачені позивачу за судовим рішенням у примусовому порядку, не є об`єктом компенсації в розумінні даного Закону.
11.          Також суд першої інстанції дійшов висновку, що на компенсацію втрати частини доходів не може нараховуватися така ж компенсація згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки норми Закону на ці виплати не поширюються.
12.          Апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги зазначив, що компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати обчислюється виходячи з розміру індексу споживчих цін за період невиплати доходу. Виплачена сума компенсації втрати частини доходів була визначена станом на момент подання позовної заяви у попередній адміністративній справі, тобто без урахування розміру індексів споживчих цін для визначення компенсації заробітної плати, обчислених станом на момент фактичної виплати індексації.
13.          Також апеляційний суд зазначив, що в задоволенні вимоги провести нарахування та виплату суми компенсації втрати частини доходів у конкретній сумі слід відмовити, оскільки повноваження щодо нарахування та виплати вказаної компенсації покладені саме на відповідача, відтак суд не вправі перебирати на себе повноваження щодо визначення їх розміру. 
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
14.          Відповідач у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, вважає їх такими, що ухвалені з порушенням принципу всебічного повного з`ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.
15.          Наголошує на тому, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» проводиться лише у випадку затримки грошових доходів, які не мають разового характеру. Таким чином виплачені позивачу за рішенням суду в порядку примусового виконання суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходу не є об`єктом компенсації відповідно до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». 
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
16.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
17.          Відповідно до частини першої статті 341 КАС України   суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
18.          Частиною другою статті 341 КАС України   встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
19.          Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
20.          Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці»   компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
21.          Питання, пов`язані зі здійсненням спірної компенсації врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).
22.          Статтею 1 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
23.          Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію втрати частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
24.          Відповідно до статті 2 Закону № 2050-ІІІ   компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами  у  цьому  Законі  слід  розуміти грошові доходи громадян,  які вони одержують на території України і які не  мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. 
25.          Таким чином кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
26.          Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ   та пункті 4 Порядку № 159 формулювання що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
27.          Відповідно до статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться  у тому  ж  місяці,  у  якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 
28.          Керуючись вимогами саме статті 4 Закону № 2050-ІІІ позивач просила здійснити перерахунок виплаченої за судовим рішенням компенсації. Оскільки недонарахована сума індексації заробітної плати виплачена за судовим рішенням у грудні 2016 року, то на її думку і компенсація втрати частини доходів повинна бути проведена з розрахунку за грудень 2016 року.
29.          Проте таке твердження позивача є помилковим. Вимога про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати вже була предметом розгляду у іншій адміністративній справі. За результатами її розгляду судовим рішенням зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити компенсацію у визначеній сумі за визначений період (розрахунок був проведений позивачем та прийнятий судом).
30.          Суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку що виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації заробітної плати за судовим рішенням від 8 лютого 2016 року має разовий характер і вже була предметом судового розгляду. Таким чином позовна вимога суперечить вимозі статті 2 Закону № 2050-ІІІ, відповідно до якої доходами є грошові доходи громадян,  які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Компенсація у зв`язку з невчасною виплатою індексації заробітної плати була нарахована на підставі судового рішення, даний дохід має одноразовий характер, зміна суми компенсації не дозволяється.
31.          Нормативними актами не передбачено права особи на зміну базового місяця для обчислення компенсації та збільшення суми такої компенсації, стягнутої на виконання судового рішення що набрало законної сили, у зв`язку з виплатою заборгованості пізніше, в іншому місяці.
32.          Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, є правильним. 
33.          Разом з тим, висновок апеляційного суду у цій справі про необхідність проведення виплати спірної компенсації, обчисленої станом на момент фактичної виплати індексації, є помилковим та не відповідає вимогам Закону №2050-ІІІ і Порядку № 159. Також суперечить мотивувальній та резолютивній частині судового рішення від 8 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, та було виконано відповідачем у грудні 2016 року. 
34.          Виходячи з наведеного, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що узгоджується з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідає нормам процесуального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують та ґрунтуються на переоцінці обставин, встановлених судом.
35.          Відповідно до статті 352 КАС України   суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
36.          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції відповідає нормам матеріального права, прийнята з дотриманням норм процесуального права, але помилково була скасована апеляційним судом, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, з залишенням в силі постанови суду першої інстанції.
37.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 352, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N460-IX "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Волинській області задовольнити.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 червня 2017 року скасувати, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2017 року у справі №803/457/17 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду