ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004093 пров. № 857/13423/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Білої Ірини Володимирівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в справі №1.380.2019.004093 (суддя Брильовський Р.М., час ухвалення  12:36, повний текст рішення складено 31.10.2019, м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Коваленка Олександра Володимировича про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Коваленка Олександра Володимировича, в якому, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила зобов`язати відповідача включити ОСОБА_1 до переліку вкладників публічного акціонерного товариства «Фідобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, як вкладника за договором банківського вкладу від 17.05.2016 №39343603 в сумі 145  000, 00 грн.
Рішенням від 22 жовтня 2019 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю; вирішив питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового рішення про задоволення позову, оскільки відповідно до обставин справи на момент введення тимчасової адміністрації, початку процедури ліквідації ПАТ та на момент подання даного позову кошти на рахунку позивача були відсутні.
Крім того, рахунок було закрито в порядку проведення ліквідаційної процедури.
Апелянт звертає увагу на постанову Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі №463/3865/16-ц, якою встановлено правомірність здійснення банком операції по рахунку позивача, внаслідок чого було списано грошові кошти в сумі 145 000 грн з призначенням платежу «Повернення коштів згідно зі статтею 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність»  на поточний рахунок ТзОВ «ЕН СІ Інжиніринг Україна». 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому обґрунтовує правомірність оскарженого відповідачем рішення суду першої інстанції та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні.
Крім того, з врахуванням рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.10.2019 №2732 про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПУАТ «ФІДОБАНК» відсторонено від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» та відкликано всі повноваження ліквідатора, делеговані Фондом, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможних банків департаменту управління активами Коваленку Олександру Володимировичу з 28.10.2019 та призначено з 28.10.2019 і делеговано всі повноваження ліквідатора ПУАТ «ФІДОБАНК», визначених ст. ст. 37, 38, 47-57, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможніх банків департаменту управління активами Білій Ірині Володимирівні, а тому саме уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Білу І.В. слід вважати стороною у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 17.05.2016 між ОСОБА_1 та ПАТ «ФІДОБАНК» укладено договір банківського (поточного) рахунку №39343603 у валюті гривня.
17.05.2016 ОСОБА_1 внесено на рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 145  000 грн, що підтверджується квитанцією №383193287.
З виписки ПАТ «ФІДОБАНК», виданої 19.05.2019, по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що внесені позивачем 17.05.2016 на рахунок кошти в сумі 145  000 грн було 18.05.2016 перераховано на рахунок ТзОВ «ЕН СІ Інженіринг Україна» з призначенням платежу відповідно до ст. 67 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Позивач стверджувала та відповідач не заперечував, що вона не надавала жодних розпоряджень по перерахунку таких коштів. 
20.05.2016 відповідно до рішення Правління Національного банку України №8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО 20.05.2016 прийнято рішення №783 про запровадження з 20.05.2016 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк».
Відповідно до постанови Правління НБУ від 18.07.2016 №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк» та рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 19.07.2016  «Про початок ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку, у ПАТ «Фідобанк» розпочата процедура ліквідації.
Отже, перерахунок коштів 18.05.2016 в сумі 145000 грн  на рахунок ТОВ «ЕН СІ Інжиніринг Україна» було здійснено до запровадження тимчасової адміністрації.
ОСОБА_1 23.05.2016, 27.05.2016 та 26.07.2016 звернулася з заявами до  начальника відділення ПАТ «Фідобанк» п. ОСОБА_2 , тимчасового адміністратора ПАТ «Фідобанк»  п. Коваленка ОСОБА_3 , уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В. щодо надання роз`яснень щодо перерахування відповідних коштів та причини не включення позивача до переліку вкладників ПУАТ «ФІДОБАНК», просила вжити відповідні заходи.
У відповідь на ці заяви на адресу ОСОБА_1 було скеровано листи, в яких повідомлено про те, що банком 18.05.2016 було списано грошові кошти в сумі 145 000, 00 (сто сорок п`ять тисяч гривень) з призначенням платежу «Повернення коштів згідно ст. 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність»» на поточний рахунок ТОВ «ЕН СІ Інженіринг Україна», у зв`язку з тим, що операції виконані 17.05.2016 клієнтом ТзОВ «ЕН СІ Інженіринг Україна» та виявлені як навантаження на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.
На телефонні звернення позивача повідомили про те, що її не включено до списків вкладників.
ОСОБА_1 звернулася до Личаківського районного суду м. Львова з позовом  до ПАТ «Фідобанк», за участю третіх осіб - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Коваленка О.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,  ТОВ «ЕН СІ Інженіринг Україна» про визнання незаконними операцій, здійснених 18.05.2016 ПУАТ «Фідобанк»;  зобов`язання ПУАТ «Фідобанк» забезпечити приведення розміру залишку грошових коштів станом на 18.05.2016 та визнання за ОСОБА_1 права на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 145 000 грн за договором банківського (поточного) рахунку, укладеного 17.05.2016 з ПУАТ «Фідобанк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування.
19.04.2017 рішенням Личаківського районного суду м. Львова, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.10.2017, в задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено.
17.07.2019 Верховний Суд постановою у справі № 463/3865/16-ц рішення Личаківського районного суду м. Львова від 19.04.2017 та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 17.10.2017 залишив без змін.
Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що позивач звернувся до суду 18.08.2016, тобто після запровадження у банку тимчасової адміністрації. Зазначено, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено  тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
На підставі наведено вище позивач звернувся до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що гарантії Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі – Закон №4452-VI) поширюються на позивача, а Уповноважена особа всупереч вимогам Закону №4452-VІ та нормативно-правових актів Фонду безпідставно не внесла позивача до Переліку.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Згідно із положеннями статті 2 Закону №4452-VI вклад – це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.
Частинами першою та другою статті 26 Закону №4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема:
- перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;
- перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.
Пунктом 5 розділу 2 «Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 №14 (в редакції рішення Фонду 26.05.2016 №823) (зареєстровано в МЮУ 07.09.2012 за № 1548/21860), уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки:1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення.
Вказаним пунктом також передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.
Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунок вкладника, який раніше не був включений до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.
При цьому, аналіз вищенаведених норм свідчить, що підставою для внесення особи до реєстру платників, що мають право на відшкодування коштів за рахунок ФГВФО, є наявність на рахунку вкладника таких коштів.
Статтею 202 Цивільного кодексу  України (далі - ЦК) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.
Згідно до вимог статей 525, 526 ЦК зобов`язання мають виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов є недопустимою.
Таким чином, перерахунок коштів банком здійснюється виключно за розпорядженням володільця рахунку.
Пунктами 1.24, 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон №2346-III) визначено, що переказ коштів – рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення – розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача.
Договір був укладений ОСОБА_1 та ПАТ «ФІДОБАНК» 17.05.2016, тобто до запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду. Тому на позивача поширюються гарантії, передбачені Законом №4452-VI.
Як встановлено судом, підставою для відмови у виплаті коштів ОСОБА_1 в розмірі 145000 грн, стало те, що на період запровадження тимчасової адміністрації у позивача були відсутні кошти на рахунку, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 . 
Натомість, з матеріалів справи судами встановлено, що ОСОБА_1 внесла на свій рахунок грошові кошти у сумі 145 000 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.
Факт зарахування таких коштів на рахунок позивача підтверджується виданою ПАТ «ФІДОБАНК» випискою по рахунку № НОМЕР_2 . При цьому, відповідно до вказаної виписки жодних інших коштів позивачем станом на 19.05.2016 на вказаний вище рахунок не вносилось. 
Однак, 18.05.2016 внесені ОСОБА_1 17.05.2016 на рахунок кошти в розмірі 145 000 грн перераховано банком на рахунок ТзОВ «ЕН СІ Інжиніринг Україна». В призначенні платежу вказано, що операцію здійснено у відповідності до статті 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність». 
В матеріалах справи також відсутні докази надання ОСОБА_1 будь-яких розпоряджень стосовно коштів, що перебували на її рахунку. Вказана обставина також не заперечувалася сторонами. 
Відтак, як правильно вказав суд першої інстанції, рахунок позивача підлягав включенню до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. 
Крім того, зважаючи, що Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і відразу делегує їх в частині формування переліку уповноваженій особі, остання, володіючи достатніми повноваженнями, могла усунути порушення прав вкладника та включити його в перелік вкладників після проведення перевірки на підставі поданих позивачем заяв.
Щодо покликання апелянта на преюдиційний характер постанови Верховного Суду у справі №463/3865/16-ц в частині правомірності дій ПУАТ «ФІДОБАНК» щодо списання грошових коштів з рахунку позивача на рахунок юридичної особи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.
Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.4 ст.78 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Отже, за змістом ч.4 ст.78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.
Водночас передбачене ч.4 ст.78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.
Таким чином, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Підтвердженням наведеного слугують приписи ч.7 ст.78 КАС України, згідно якої правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
За таких умов колегія суддів бере до уваги, що при розгляді справи №463/3865/16-ц судами встановлено, що банк перерахував з рахунку позивача кошти без жодних розпоряджень останнього на рахунок юридичної особи, яка такі кошти не вносила на рахунок позивача, і саме ці обставини є преюдиційними. Оцінку ж цих дій суд здійснює в межах розгляду даної судової справи із врахуванням всіх інших обставин справи та матеріально-правових норм. 
При цьому колегія суддів враховує також, що Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 у справі №463/3865/16-ц вказав на невірно обраний спосіб захисту прав позивача, оскільки звернення до суду відбулося 18.08.2016, тобто після запровадження у банку тимчасової адміністрації, що унеможливлює стягнення коштів на користь позивача у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відтак, розгляд справи повинен здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.         
Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» Білої Ірини Володимирівни залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2019 року в справі №1.380.2019.004093 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 21.02.2020.