СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2020 р.                                                                        Справа № 922/1958/19  
Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя  Медуниця О.Є. 
за участю секретаря Казакової О.В.
за участю представників сторін:
прокурор - Богатирьова О.К.,       посвідчення №             045542             від 18.01.17 
1-й відповідач - Мартинова А.М.,       довіреність №             08-21/4287/2-19             від 19.12.19 
2-й відповідач - Мартинова А.М.,       довіреність №             13454             від 24.12.19 
3-й відповідач - Гринько К.В.,       свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №002256 від 01.08.18; ордер на надання правової допомоги                   №1009429 від 10.02.20 
4-й відповідач - Гринько К.В.,       свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №002256 від 01.08.18; ордер на надання правової допомоги                   №1009428 від 10.02.20 
розглянувши в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх. №             324 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 (повний текст складено 27.12.2019, суддя Чистякова І.О.) у справі № 922/1958/19 
за позовом                         	             Керівника Харківської місцевої                         прокуратури № 1 Харківської області 	
до 	1. Харківської міської ради  2. Управління комунального майна та приватизації       Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради  3. Фізичної особи - підприємця                         Одарюк Тетяни Миколаївни  Фізичної особи - підприємця Одарюк Максима Павловича 	
про             	визнання незаконним та скасування частини рішення органумісцевого самоврядування, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та повернення майна	

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (відповідач - 1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (відповідач - 2), фізичної особи - підприємця Одарюк Тетяни Миколаївни (відповідач - 3), фізичної особи - підприємця Одарюк Максима Павловича (відповідач - 4)
-   про визнання незаконним та скасування рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 №412/16 "Про відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині, а саме, п. 24, 51, 59 додатку до рішення;
- визнання недійсним договору №5487-В-С від 07.07.2017 купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 1, 5, 10, 11 загальною площею 62,8 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БН-1", які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Сумська, будинок 81, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФО-П Одарюк Тетяною Миколаївною;
-  визнання недійсним договору №5488-В-С від 07.07.2017 купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 7-:-9 загальною площею 8,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БН-1", які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Сумська, будинок 81, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФО-П Одарюк Тетяною Миколаївною;
-  визнання недійсним договору №5509-В-С від 02.11.2017  продажу рухомого майна - літній майданчик загальною площею 120,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФО-П Одарюк Тетяною Миколаївною;
-   зобов'язання ФО-П Одарюк Тетяну Миколаївну повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 5, 10, 11, вартістю 390 600 грн., загальною площею 62,8 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БП-1" та рухоме майно - літній майданчик, вартістю 437 760 грн., загальною площею 120,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81;
-  витребування у фізичної особи-підприємця Одарюка Максима Павловича на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлових приміщень 1-го поверху № 7-:-9 загальною площею 8,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БП-1", вартістю 52 320 грн., розташованій за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81.
Позов обґрунтований тим, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Прокурор наполягає на тому, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна, має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами       проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об'єктів, які вже перебувають у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна. Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що у звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці орендаря з проханням надати дозвіл на приватизацію будь які відомості про такі поліпшення відсутні. А отже, орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід'ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. Прокурор вважає, що обраний спосіб приватизації не тільки є незаконним, а й суперечить інтересам       держави та територіальної громади.       
Прокурор вважає, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, в процесі здійснення процедури відчуження об'єктів нерухомості       та укладання спірних договорів купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2016 роки, Програми приватизації та відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 у справі № 922/1958/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Заступник прокурора Харківської області (далі, прокурор), не погоджуючись із вказаним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 у справі № 922/1958/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов прокурора. Судові витрати за подання позову та апеляційної скарги відшкодувати на користь прокуратури Харківської області за рахунок відповідачів. Справу розглянути за участі представника прокуратури Харківської області.
В обґрунтуванням апеляційної скарги прокурор зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам прокурора стосовно законодавчого регулювання спірних правовідносин та порядку здійснення розпорядження спірним майном органом місцевого самоврядування, а в основу рішення покладено виключно доводи 1-го та 2-го відповідачів.
Прокурор вважає, що в даному випадку п. 5.6.1 додаткової угоди № 1 від 29.10.2012 до договору оренди № 4942 від 06.08.12, яким передбачено, що орендар, який належно виконує свої обов'язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп, не може застосовуватись, оскільки сама процедура викупу орендарем повинна була здійснюватись відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».
Прокурор наголошує, що продаж об'єктів малої приватизації (до яких відносяться спірні нежитлові приміщення) має бути проведений виключно шляхом       проведення аукціону або конкурсу, і лише у виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, зокрема шляхом викупу орендарем об'єкту оренди, якщо ним за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення цього майна в розмірі не менше як 25 відсотків його ринкової вартості, але орендарем поліпшення орендованого майна не проводились. Вважає, що недотримання відповідачами зазначених норм чинного законодавства під час проведення приватизації унеможливило раціональне та ефективне використання комунального майна об'єкту приватизації - комунального майна громади м. Харкова та порушило матеріальні інтереси держави та права й інтереси територіальної громади міста Харкова.
Прокурор посилається на невірне застосування судом першої інстанції висновків Конституційного  Суду України від 13.12.2000 № 4-рп/2000 у справі № 1-16/2000 стосовно  того, що доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається органом приватизації самостійно.
Прокурор вважає, що судом першої інстанції безпідставно надано правову оцінку договору оренди № 4942 від 06.08.2012 та зроблено висновок про дійсність останнього в силу презумпції правомірності правочину згідно ст. 204 ЦК України, оскільки даний договір не є предметом спору та орендні відносини між сторонами спору прокурором не оскаржувались.
Крім того, на думку прокурора, безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що прокурором не доведено той факт, що спірне рішення міськради прийнято з порушенням вимог законодавства України та ним порушено права інших осіб. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.01.2020 у справі № 922/1958/19 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В., суддя Медуниця О.Є.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2020 апеляційну скаргу залишено без руху, оскільки апелянт не надав до суду належних доказів сплати судового збору; надано десятиденний строк з моменту отримання ухвали для усунення недоліків.
24.01.2020 до Східного апеляційного господарського суду від прокуратури Харківської області надійшли докази сплати судового збору, а саме: платіжне доручення № 32 від 17.01.2020 про сплату судового збору в розмірі 33 045,60 грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 28.01.2020 відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною та призначено справу до розгляду на 25.02.2020 об 10:30 год. 
30.01.2020 від Харківської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому 1-й відповідач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а викладені в ній доводи помилковими. Просить залишити рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2019 року по справі № 922/2593/19 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Харківська міська рада (1-й відповідач) при цьому зазначає, що п. 5.6.1 додаткової угоди № 1 від 29.10.2012 до договору оренди № 4942 від 06.08.12 відповідав діючому на час укладання договору Порядку передачі в оренду майна, що є комунальною власністю територіальної громади м. Харкова в частині затвердженого Харківською міською радою типового договору оренди, який був обов'язковим до виконання на території м. Харкова. В обґрунтуванням безпідставності аргументів прокурора 1-й відповідач також вказує на те, що Закони України «Про оренду державного та комунального майна» та «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» не передбачали заборони щодо переважного права орендаря на придбання комунального майна, тому на правовідносини, які виникають між наймодавцем та наймачем у разі продажу майна, переданого у найм (оренду), поширюється дія норми, закріпленої у ч. 2 ст. 777 ЦК України. Як зазначає 1-й відповідач, Харківською міською радою дотримано спосіб прийняття оскаржуваного рішення щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, оскільки рішення прийнято на черговій сесії, яка є правомочною, рішення було прийнято за результатами більшістю голосів присутніх депутатів.
Представник 3-го та 4-го відповідачів надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін. Зокрема відповідачі зазначають про законність рішення Харківської міської ради про приватизацію нерухомого майна шляхом викупу у відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)». В обґрунтуванням відсутності підстав для витребування спірних нежитлових приміщень відповідачі посилаються на те, що сторони уклали договори купівлі-продажу при їх вільному волевиявленні та вчинили дії, які свідчать про прийняття їх до виконання, тобто дії сторін спрямовані на реальне настання правових наслідків, та з урахуванням подальшої державної перереєстрації права комунальної власності на приватну власність, що свідчить про законну приватизацію майна.
Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (2-й відповідач) у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Просить залишити рішення Господарського суду Харківської області від 16.12.2019 року по справі № 922/2593/19 без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. В обґрунтування заперечень 2-й відповідач зазначає проте, що спірні нежитлові приміщення були включені до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади       м. Харкова на підставі рішення 15 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 25.04.2012 «Про комунальну власність міста», а отже єдиним законним власником цього майна була Харківська міська рада, яка       26.10.2016 і прийняла рішення №412/16 «Про відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова». Вказане рішення прийнято на черговій сесії, яка була правомочною. 2-й відповідач посилається на відсутність підстав для визнання договорів купівлі-продажу недійсними, а також відсутність підстав для задоволення вимог про витребування майна.
24.02.2020 Харківська міська рада звернулась з заявою про зупинення провадження у справі № 922/1958/19     до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду судової справи № 912/2385/18, посилаючись на те, що в межах справи № 912/2385/18 вирішується правова проблема щодо неоднакового застосування ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в частині підстав та випадків представництва прокуратури в суді.
Розглянувши заяву Харківської міської ради про зупинення провадження по справі, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Так, за приписами п. 7 ч. 1  ст. 228, суд за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи може зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою     Палатою Верховного Суду.
В обґрунтування заяви про зупинення провадження у справі представник  Харківської міської ради посилається на те, що в межах справи № 912/2385/18 Великою Палатою Верховного Суду вирішується виключна правова проблема щодо неоднакового застосування  ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»   в частині підстав та випадків представництва прокуратури в суді.
Втім, висновок щодо застосування ст. 23 Закону України     Про прокуратуру     вже був наданий Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104/16-ц).
Зокрема, в постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104/16-ц) Велика Палата Верховного Суду зазначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз. 1,     2      ч. 3 ст.     23 Закону України      Про прокуратуру).
Наявність      підстав для представництва     має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України     Про прокуратуру).
Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи     ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч. 4  ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених     статтею 174 цього Кодексу.
Згідно з абз. 2 ч. 5     ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Виходячи з викладеного, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:
1) якщо     захист     цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий     захист у спірних правовідносинах;
2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати     захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
При цьому, зважаючи на приписи ч. 4     ст. 53 Господарського процесуального кодексу України      та ч. 3     ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", участь прокурора в судовому процесі можлива за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу.
Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, довід прокурора щодо відсутності такого органу суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абз. 3, 4 ч. 4     ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"  застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.
У даній справі заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна     Харківської міської ради та ФОП Одарюк Т.М., ФОП Одарюк М.П., та на виконання ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України      та ч. 3     ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"      в тексті позовної заяви обґрунтував свою позицію щодо відсутності органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах, з посиланням на те, що Харківська міська рада представляє інтереси територіальної громади міста Харкова, але враховуючи, що саме вона в даному випадку вчинила дії, які негативно впливають на інтереси громади міста, прокурор звертається з даним позовом самостійно. Також прокурор в позовній заяві обґрунтував, у чому, на його погляд, полягає порушення цих інтересів (тобто навів     підстави позову).
З огляду на зазначене, враховуючи, що висновок щодо застосування ст. 23 Закону України     Про прокуратуру     вже був наданий Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104/16-ц), судова колегія відмовляє в задоволенні заяви 1-го відповідача - Харківської міської ради про зупинення провадження по справі № 922/1958/19 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18.
Згідно із  ст.269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як свідчать матеріали справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 06.08.2012 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі Управління) та ФОП Одарюк Тетяною Миколаївною (далі орендар) укладено договір оренди № 4942 (далі - договір).
Додатковою угодою № 1 від 29.10.2012 до договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) та майна № 4942 від 06.08.2012 викладено в новій редакції.
Згідно з п.1.1. договору оренди № 4942 від 06.08.2012 в редакції Додаткової угоди № 1 від 29.10.2012 Управління, як орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю загальною площею 71,2 кв.м., та літній майданчик площею 120,5 кв.м., далі "Майно", яке належить до комунальної власності територіальної громади м.Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, літ. «БП-1».
За Актом прийому-передачі від 29.10.2012 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування нежитлову будівлю загальною площею 71,2 кв.м., та літній майданчик площею 120,5 кв.м., розташоване за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, літ. «БП-1».
У п. 5.6. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 29.10.2012 сторони договору оренди передбачили право орендаря на викуп об'єкта оренди, зокрема визначили, що орендар, який належно виконує свої обов'язки, у разі продажу майна, що передане в оренду, має переважне право перед іншими особами на його викуп.
Згідно з ч.1 ст. 289 Господарського кодексу України орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди. 
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Вказаний договір оренди є дійсним в силу презумпції правомірності правочину згідно з ст. 204 Цивільного кодексу України.
Матеріали справи свідчать про те, що рішенням 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" від 26.10.2016 № 412/16 вирішено провести відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова шляхом викупу (згідно з додатком).
Згідно з п. 24 додатку до вищевказаного рішення Харківської міської ради вирішено провести відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади шляхом викупу ФОП Одарюк Т.М.: нежитлового приміщення першого поверху нежитлової будівлі розташованої за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, літ. "БП-1", загальною площею 8,4 кв.м. 
Згідно з п. 51 додатку до вищевказаного рішення Харківської міської ради вирішено провести відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади шляхом викупу ФОП Одарюк Т.М.: нежитлового приміщення першого поверху нежитлової будівлі розташованої за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, літ. "БП-1", загальною площею 62,8 кв.м. 
Згідно з п. 59 додатку до вищевказаного рішення Харківської міської ради вирішено провести відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади шляхом викупу ФОП Одарюк Т.М.: майно, розташоване за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, літ. "бп", загальною площею 120,5 кв.м. 
На виконання вищевказаного рішення Харківської міської ради Управлінням комунального майна та приватизації наказом від 22.11.2016 за №208 «Про проведення оцінки та інвентаризації майна за адресою: Харків, вул. Сумська, 81, літ. «БП-1» з метою визначення вартості майна для приватизації шляхом викупу»: призначено дату оцінки та інвентаризації - 30.11.2016; доручено суб'єкту оціночної діяльності ФОП Буйницькому М.В. проведення оцінки вартості майна, нежитлових приміщень літ. «БП-1», що знаходиться в оренді фізичної особи - підприємця.
Суб'єктом оціночної діяльності ФОП Буйницьким М.В. на виконання наказу Управління комунального майна та приватизації від 22.11.2016 за №208 «Про проведення оцінки та інвентаризації майна за адресою: Харків, вул. Сумська, 81, літ. «БП-1» з метою визначення вартості майна для приватизації шляхом викупу» було       проведено обстеження нежитлових приміщень 1-го поверху нежитлової будівлі загальною площею 62,8 кв.м. за адресою: м. Харків, Сумська, 81 станом на 30.11.2016.
Відповідно до ст.ст. 4, 13 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" при проведенні оцінки майна, якщо зазначена оцінка затверджується уповноваженим органом місцевого самоврядування, проводиться обов'язкове рецензування звіту, яке полягає в критичному розгляді та наданні висновків щодо повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур вимогам нормативно-правових актів.
12.12.2016 проведено рецензування звіту про оцінку майна: нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81 літ. "БП-1" рецензентом оцінювачем Белихом Б.М. (посвідчення про підвищення кваліфікації МФ № 002 - ПК від 26.03.2015). Згідно з висновком рецензента: звіт представлений суб'єктом оціночної діяльності Буйницьким М.В., зареєстрованим в державному реєстрі оцінювачів, свідоцтво про реєстрацію №6239 від 31.01.2008, виконано згідно із загальноприйнятими нормами міжнародної практики оцінки нерухомості, керуючись стандартами та нормативними документами. Звіт про оцінку майна може бути використаний, згідно із метою оцінки - визначення ринкової вартості об'єкта оцінки для визначення вартості, з метою приватизації шляхом викупу.
Ринкова вартість зазначеного об'єкта нежитлових приміщень 1-го поверху нежитлової будівлі загальною площею 62,8 кв.м. за адресою: м. Харків, Сумська, 81 складає 325 500 грн. без урахування ПДВ. Висновок затверджено 12.01.2017.
07.07.2017     між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради і ФОП Одарюк Т.М. укладено договір купівлі-продажу № 5487-В-С щодо передачі останній у власність нежитлових приміщень 1-го поверху №1, 5, 10, 11 загальною площею 62,8 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БП-1", розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 81.
Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1582.
Відповідно до акту № 5487-В-С нежитлові приміщення передані ФОП Одарюк Т.М.
Також, на виконання вищевказаного рішення Харківської міської ради та наказу №208 від 22.11.2016 Управління комунального майна та приватизації суб'єктом оціночної діяльності ФОП Буйницьким М.В. проведено оцінку вартості майна, нежитлових приміщень літ. «БП-1», загальною площею 8,4 кв.м. за адресою: м. Харків, Сумська, 81 станом на 30.11.2016.
12.12.2016 проведено рецензування звіту про оцінку майна: нежитлових приміщень, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81 літ. "БП-1" рецензентом оцінювачем Белихом Б.М. (посвідчення про підвищення кваліфікації МФ № 002 - ПК від 26.03.2015). Згідно з висновком рецензента: звіт представлений суб'єктом оціночної діяльності Буйницьким М.В. зареєстрованим в державному реєстрі оцінювачів, свідоцтво про реєстрацію №6239 від 31.01.2008, виконано згідно із загальноприйнятими нормами міжнародної практики оцінки нерухомості, керуючись стандартами та нормативними документами. Звіт про оцінку майна може бути використаний, згідно із метою оцінки - визначення ринкової вартості об'єкта оцінки для визначення вартості, з метою приватизації шляхом викупу.
Ринкова вартість зазначеного об'єкта, а саме: нежитлових приміщень літ. «БП-1», загальною площею 8,4 кв.м. за адресою: м. Харків, Сумська, 81 складає 43 600 грн. без урахування ПДВ. Звіт затверджено 12.01.2017.
07.07.2017 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради і ФОП Одарюк Т.М. укладено договір купівлі-продажу № 5488-В-С, щодо передачі останній       нежитлових приміщень 1-го поверху №7-;-9 загальною площею 8,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БП-1", розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 81.
Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1586. Відповідно до акту № 5488-В-С нежитлові приміщення передані ФОП Одарюк Т.М.
Також, на виконання вищевказаного рішення Харківської міської ради та наказу №208 від 22.11.2016 Управління комунального майна та приватизації суб'єктом оціночної діяльності ФОП Буйницьким М.В. проведено оцінку вартості майна, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81 станом на 30.11.2016.
12.12.2016 проведено рецензування звіту       про оцінку майна: що знаходиться       за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81 рецензентом оцінювачем Белихом Б.М. (посвідчення про підвищення кваліфікації МФ № 002 - ПК від 26.03.2015). Згідно з висновком рецензента: звіт представлений суб'єктом оціночної діяльності Буйницьким М.В. зареєстрованим в державному реєстрі оцінювачів, свідоцтво про реєстрацію №6239 від 31.01.2008, виконано згідно із загальноприйнятими нормами міжнародної практики оцінки нерухомості, керуючись стандартами та нормативними документами. Звіт про оцінку майна може бути використаний, згідно із метою оцінки - визначення ринкової вартості об'єкта оцінки для визначення вартості, з метою приватизації шляхом викупу.
Ринкова вартість зазначеного об'єкта, майна, що знаходиться за адресою:             м. Харків, вул Сумська, 81 складає 364 000 грн. без урахування ПДВ. Висновок затверджено 12.01.2017.
22.11.2017     між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради і ФОП Одарюк Т.М. укладено договір купівлі-продажу № 5509-В-С щодо передачі останній       майна - літнього майданчику, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 81.
Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. та зареєстрований в реєстрі за № 14771. Відповідно до акту № 5509-В-С нежитлові приміщення передані ФОП Одарюк Т.М.
Звертаючись із даним позовом до суду, прокурор зазначив, що Харківська міська рада незаконно обрала спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем. Прокурор наполягає на тому, що Харківська міська рада має право прийняти рішення про продаж нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації, а саме Управління комунального майна, має укласти відповідний договір купівлі-продажу, як правило, за результатами       проведення аукціону або конкурсу (конкурсний продаж). У виключних випадках такий продаж може бути проведений шляхом викупу, а саме в даному випадку продаж шляхом викупу орендарем об'єктів, які вже перебувають у нього в оренді, якщо орендарем за згодою орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди, в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна. Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що у звіті про оцінку майна, договорі оренди, договорі купівлі-продажу, заявці орендаря з проханням надати дозвіл на приватизацію будь які відомості про такі поліпшення відсутні. А отже, орендарем до органу приватизації не подавались документи, що містять невід'ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації. Прокурор вважає, що обраний спосіб приватизації не тільки є незаконним, а й суперечить інтересам       держави та територіальної громади.
Вважаючи, що під час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, в процесі здійснення процедури відчуження об'єктів нерухомості       та укладання спірних договорів купівлі-продажу відповідачами були порушені вимоги Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Програми приватизації та відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012 - 2016 роки, Програми приватизації та відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова, прокурор звернувся з відповідною позовною заявою до господарського суду Харківської області, в якій просить:       визнати незаконним та скасувати       рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 №412/16 "Про відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині, а саме, п. 24, 51, 59 додатку до рішення; визнати недійсними договори купівлі-продажу: №5487-В-С від 07.07.2017; №5488-В-С від 07.07.2017; №5509-В-С від 02.11.2017; що укладені між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФОП Одарюк Т.М. Також, прокурор просить зобов'язати       3-го відповідача ФОП Одарюк Т.М. повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 5, 10, 11, вартістю 390 600 грн., загальною площею 62,8 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БП-1" та рухоме майно - літній майданчик, вартістю 437 760 грн., загальною площею 120,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81.
Крім того, прокурор просить витребувати у фізичної особи-підприємця Одарюка Максима Павловича на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 7-:-9 загальною площею 8,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БП-1", вартістю 52 320 грн., розташованій за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, оскільки як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 19.06.2019 майно, що придбане ФОП Одарюк Т.М. за договором купівлі - продажу №5488-В-С від 07.07.2019, а саме нежитлові приміщення 1-го поверху №7-;-9 загальною площею 8,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БП-1", розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 81 зареєстроване за ФОП Одарюк М.П. (4-ий відповідач) на підставі договору дарування від 24.05.2018.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що 1-м відповідачем - Харківською міською радою дотримано спосіб прийняття оскаржуваного рішення, оскільки рішення прийнято на черговій сесії ради, дана сесія є правомочною, вказане питання було включено в порядок денний сесії, проводилась доповідь і обговорення проекту рішення, голосування і за його результатами більшістю голосів присутніх депутатів, рішення було прийнято. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу нежитлових приміщень, а відтак і вилучення придбаного нерухомого майна у власників майна, встановивши, що  п. 24, 51, 59 додатку до рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" прийнято Харківською міською радою в межах своїх повноважень та не протирічить             Законам України "Про місцеве самоврядування України", "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Програмі приватизації та відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 років, а договори купівлі-продажу: №5487-В-С від 07.07.2017; №5488-В-С від 07.07.2017; №5509-В-С від 02.11.2017, що укладені між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Одарюк Т.М., у повній мірі відповідають вимогам ст. 203 ЦК України.
З висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Приписами ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування України" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Вказані органи діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування України", право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування України", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.
Відповідно до ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування України" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовки і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.
Згідно з ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування України" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим законом.
У відповідності до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування України", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Частиною 6 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування України" визначено, що доцільність, порядок та умови відчуження об'єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчуження об'єктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетами розвитку.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України ″Про оренду державного та комунального майна″, приватизація об'єкта оренди здійснюється відповідно до чинного законодавства.
Згідно з чч. 1, 2 Закону України ″Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)″ (у редакції, чинній на момент спірних відносин), об'єктами малої приватизації є окреме індивідуально визначене майно, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано (група А).
Статтею 3 зазначеного Закону визначені способи малої приватизації, до яких, поряд із іншими, віднесено викуп.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", місцеві ради затверджують за поданням органів приватизації переліки об'єктів, які перебувають у комунальній власності та підлягають приватизації шляхом продажу за конкурсом, на аукціоні та шляхом викупу.
Включення об'єктів малої приватизації до переліків, зазначених у частині першій статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", здійснюється відповідно до Державної та місцевих програм приватизації чи з ініціативи відповідних органів приватизації або покупців.
Порядок продажу об'єктів малої приватизації шляхом викупу визначено       Розділом III Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Порядок продажу об'єктів малої приватизації на аукціоні, за конкурсом визначає Розділ IV Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Згідно з ч. 1 ст. 11 Розділу III «Продаж об'єкта малої приватизації шляхом викупу» Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"   (в редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин), викуп застосовується щодо об'єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об'єкта передбачено законодавчими актами.
Таким чином викуп, як спосіб приватизації, може застосовуватись у двох випадках: 
1) до тих об'єктів приватизації, які не були продані на аукціоні або за конкурсом; 
2) у разі, якщо право покупця на викуп об'єкта передбачено законодавчими актами.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 29.10.2019 у справі № 905/2236/18. 
Відповідно до ч. 2 ст. 777 Цивільного кодексу України, наймачеві надано переважне право придбати річ, що є об'єктом найму, за умов належного виконання своїх обов'язків за договором найму, в разі її продажу наймодавцем.
Згідно з ч.       1 ст. 289 Господарського кодексу України, орендар має право на викуп об'єкта оренди, якщо таке право передбачено договором оренди.
Пунктом 5.6 договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) та майна № 4942 від 06.08.2012 в редакції додаткової угоди № 1 від 29.10.2012 сторони передбачили переважне право   орендаря, який належно виконує свої обов'язки за цим договором, перед іншими особами на викуп орендованого ним майна у разі його продажу.
Вказаний пункт відповідав положенням чинного на час укладення договору оренди законодавству України, він є дійсним в силу     ст. 204 ЦК України.
За приписами частини 1   статті 289 Господарського кодексу України      орендар має право на викуп об`єкта оренди, якщо таке право передбачено     договором оренди.
Як вище встановлено судом, рішенням 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об`єкта комунальної власності територіальної громади м Харкова" вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м Харкова шляхом викупу (згідно з додатком).
Згідно з п. 24 додатку до рішення нежитлові приміщення першого поверху нежитлової будівлі розташованої за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, літ. "БП-1", загальною площею 8,4 кв.м. підлягали приватизації шляхом викупу ФОП Одарюк Т.М.
Згідно з п. 51 додатку до рішення нежитлові приміщення першого поверху нежитлової будівлі розташованої за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, літ. "БП-1", загальною площею 62,8 кв.м. підлягали приватизації шляхом викупу ФОП Одарюк Т.М.
Згідно з п. 59 додатку до рішення майно розташоване за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, літ. "бп", загальною площею 120,5 кв.м. підлягало приватизації шляхом викупу ФОП Одарюк Т.М.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на момент прийняття оскаржуваного рішення та укладання договорів купівлі - продажу власником нежитлових приміщень 1-го поверху № 1,5,10,11 загальною площею 62,8 кв.м., та нежитлових приміщень 1-го поверху № 7-:-9 загальною площею 8,4 кв.м., в нежитловій будівлі літ. «БП-1», які розташовані за адресою м. Харків, вул. Сумська, 81, була територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради.
Отже, власником нежитлових приміщень 1-го поверху № 1,5,10,11 загальною площею 62,8 кв.м., та нежитлових приміщень 1-го поверху № 7-:-9 загальною площею 8,4 кв.м., в нежитловій будівлі літ. «БП-1», які розташовані за адресою м. Харків, вул. Сумська, 81, на момент прийняття рішення Харківської міської ради від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині прийняття рішення щодо приватизації вказаного майна шляхом викупу ФОП Одарюк Т.М., була територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради.
Враховуючи викладене, рішення від 26.10.2016 № 412/16, яким відчужено шляхом викупу ФОП Одарюк Т.М. об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова, було прийняте Харківською міською радою в межах її повноважень відповідно до умов договору оренди нежитлового приміщення (будівлі) та майна № 4942 від 06.08.2012 в редакції додаткової угоди № 1 від 29.10.2012 та приписів Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", ч. 2 ст. 777 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 289 Господарського кодексу України та згідно з Програмою приватизації та відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 роки, затвердженою рішенням 12 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 23.12.2011 № 565/11; Програмою приватизації та відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, затвердженою рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.06.2017 № 691/17.
Судова колегія відхиляє посилання прокурора на п. 1 ч. 1 ст. 18-2 Розділу IV «Продаж об'єкта малої приватизації на аукціоні, за конкурсом» Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", зважаючи на таке.
Так, стаття 18-2 Розділу IV Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" визначає особливості приватизації окремих груп об'єктів
Пунктом 1 частини 1 зазначеної статті передбачено, що приватизація об'єктів групи А здійснюється з урахуванням таких особливостей: у разі прийняття рішення про приватизацію орендованого державного майна (будівлі, споруди, нежитлового приміщення) орендар одержує право на викуп такого майна, якщо орендарем      за згодою  орендодавця за рахунок власних коштів здійснено поліпшення орендованого майна, яке неможливо відокремити від відповідного об'єкта без завдання йому шкоди,   в розмірі не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна, за яким воно було передано в оренду, визначеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання для цілей оренди майна.
Тобто зазначеною нормою встановлено додаткові гарантії для добросовісного орендаря, який за згодою наймодавця здійснив невідокремлювані поліпшення об'єкту оренди, у випадку якщо право на викуп не передбачено договором.
Таким чином, орган місцевого самоврядування (у даному випадку - Харківська міська рада) вправі самостійно обрати такий спосіб приватизації як викуп за відсутності будь-яких додаткових умов, як то проведення поліпшення майна на більш ніж 25% його вартості.
Разом з цим, положеннями     ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" встановлено, що викуп застосовується щодо об`єктів малої приватизації, які не продано на аукціоні, за конкурсом, а також у разі, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими актами.
Тобто, законодавець виділив два випадки коли органом приватизації може бути застосована така форма приватизації як викуп: щодо об`єктів приватизації, непроданих на аукціоні або за конкурсом; щодо об`єктів приватизації, якщо право покупця передбачено законодавчими актами.
Таким чином, положення     ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)"      не встановлюють обмеження щодо передбачення спеціальних випадків коли у особи може виникнути право на приватизацію об`єкту шляхом його викупу, лише в рамках цього     Закону, а є відсилання до інших законодавчих актів.
Отже, Харківська міська рада самостійно прийняла рішення про приватизацію спірних об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова шляхом викупу ФОП Одарюк Т.М. з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Вказаний висновок суду в повному обсязі узгоджується з позицією Конституційного Суду України, яку наведено у п. 5 мотивувальної частини та абзацу 2 п. 1 резолютивної частини рішення від 13.12.2000 № 4-рп/2000 у справі №1-16/2000, згідно з яким доцільність застосування того чи іншого способу приватизації визначається органом приватизації самостійно, окрім випадків визначених законом.
На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 №412/16 "Про відчуження об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" в частині, а саме, п. 24, 51, 59 додатку до рішення.
Стосовно позовних вимог про
- визнання недійсним договору №5487-В-С від 07.07.2017 купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 1, 5, 10, 11 загальною площею 62,8 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БН-1", які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Сумська, будинок 81, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФО-П Одарюк Тетяною Миколаївною;
-  визнання недійсним договору №5488-В-С від 07.07.2017 купівлі-продажу нежитлових приміщень 1-го поверху № 7-:-9 загальною площею 8,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БН-1", які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Сумська, будинок 81, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФО-П Одарюк Тетяною Миколаївною;
-  визнання недійсним договору №5509-В-С від 02.11.2017 купівлі - продажу рухомого майна - літній майданчик загальною площею 120,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, укладеного між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФО-П Одарюк Тетяною Миколаївною;
судова колегія зазначає наступне. 
Так, відповідно до ст. 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" право власності на державне майно підтверджується договором купівлі-продажу, який укладається між покупцем та уповноваженим представником відповідного органу приватизації, а також актом приймання-передачі зазначеного майна.
Договір купівлі-продажу державного майна підлягає нотаріальному посвідченню та у випадках, передбачених законом, державній реєстрації. 
Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Тобто правочин, який був вчинений з недодержанням у момент його вчинення вимог Цивільного кодексу України і його зміст суперечить нормам Цивільного кодексу України, має бути визнаний судом недійсним.
Спірні договори купівлі-продажу нежитлових будівель були укладені при вільному волевиявленні сторін, які вчинили дії, що свідчать про прийняття договору до виконання, тобто дії сторін спрямовані на реальне настання правових наслідків, а їх внутрішня воля відповідала зовнішньому її прояву.
Крім того, прокурором жодними належними та допустимими доказами не доведено порушення спірними правочинами інтересів держави і суспільства, його моральних засад, які були б співрозмірні із наслідком таких порушень, які прокурор просить застосувати, у вигляді визнання спірних договорів купівлі-продажу недійсними, а відтак     і вилучення придбаного нерухомого майна у власників майна.
На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу нежитлових будівель, оскільки п. 24, 51, 59 додатку до рішення 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 26.10.2016 № 412/16 "Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова" прийнято Харківською міською радою в межах своїх повноважень та не протирічить   Законам України "Про місцеве самоврядування України", та Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 років, а договори купівлі-продажу: №5487-В-С від 07.07.2017; №5488-В-С від 07.07.2017; №5509-В-С від 02.11.2017, що укладені між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та ФОП Одарюк Т.М., у повній мірі відповідають вимогам     ст. 203 ЦК України.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України, похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Вимоги про зобов'язання ФОП Одарюк Тетяну Миколаївну повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху № 1, 5, 10, 11, вартістю 390 600 грн., загальною площею 62,8 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БП-1" та рухоме майно - літній майданчик, вартістю 437 760 грн., загальною площею 120,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81;   витребування у фізичної особи-підприємця Одарюка Максима Павловича на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлових приміщень 1-го поверху № 7-:-9 загальною площею 8,4 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "БП-1", вартістю 52 320 грн., розташованій за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 81, є похідними від вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нежитлових будівель, в задоволенні яких відмовлено, тому правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині також відсутні.
Крім того, вимоги про зобов'язати ФОП Одарюк Т.М. повернути на користь територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради приватизовані нежитлові приміщення не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що ФОП     Одарюк Т.М. є добросовісним набувачем права власності на вказані об'єкти       приватизації, адже нею були дотримані визначені продавцем - Харківською міської радою умови та порядок приватизації.
Частиною 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Пунктами 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 "Стретч проти Сполученого Королівства" визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Європейського суду в зазначеній справі "наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила". Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції″.
Також в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що здійснюючи приватизаційну політику Харківська міська рада діяла як орган публічної влади і прийняла рішення в межах чинних на той час законів та повноважень щодо встановлення умов приватизації.
Самі по собі допущені органами публічної влади порушення при визначенні умов та порядку приватизації не можуть бути безумовною підставою для визнання приватизаційних договорів недійсними, повернення приватизованого майна державі в порушення права власності покупця, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого покупця.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.03.2007 у справі № 21-8во07.
У даному випадку, як було встановлено вище, рішення про приватизацію спірного об'єкту комунальної власності територіальної громади міста Харкова шляхом викупу ФОП Одарюк Т.М. було прийняте Харківською міською радою з дотриманням вимог чинного законодавства, зокрема ч. 1 ст. 11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та у відповідності до Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2012-2016 років.
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 74 , ч. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо       доказ не може бути       поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити       суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази які підтверджують, що особа здійснювала всі залежні від неї       дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
За приписами чч. 1, 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини,       вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені прокурором в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не спростовують висновків суду, не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги Заступника прокурора Харківської області та залишення без змін рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 у справі № 922/1958/19.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених       вимог.
Отже, в силу приписів      ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, понесені прокуратурою судові витрати у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 129,                        269,    270, 273, п. 1 ч. 1 ст.   275, ст.ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 по справі № 922/1958/19 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 17.12.2019 по справі № 922/1958/19   залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.02.2020.

Головуючий суддя                                                                    А.М. Білецька

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           О.Є. Медуниця