ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 березня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/1040/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                     представника ОСОБА_1 – адвоката Березовської Ірини Анатоліївни

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року (головуючий суддя – Жук Р.В.) про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             Управління державного архітектурно-будівельного контролю міської ради м. Кропивницького

про                                                             визнання протиправними та скасування приписів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду із позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю міської ради м. Кропивницького (далі – Відповідач), в якому просила суд: 
- визнати протиправним та скасувати припис №68 від 29.11.2017 року, виданий головним спеціалістом відділу інспекційної роботи та дозвільних процедур Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради Риловою К.В., про зупинення підготовчих та будівельних робіт по АДРЕСА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати припис №69 від 29.11.2017 року, виданий головним спеціалістом відділу інспекційної роботи та дозвільних процедур Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради Риловою К.В., про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким її зобов`язано привести квартиру АДРЕСА_2 в попередній стан, шляхом демонтажу добудови (балкону).
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року по справі №340/1040/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно – будівельного контролю міської ради м.  Кропивницького про визнання протиправними та скасування приписів залишено без розгляду (а.с. 165-167).
Представник ОСОБА_2 Ірини Олександрівни – адвокат Березовська Ірина Анатоліївна, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржила її в апеляційному порядку (а.с. 181-184).
В апеляційній скарзі представник Позивача, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що у зв`язку з відсутністю опису вкладення поштового відправлення взагалі неможливо встановити факт отримання Позивачем оскаржуваних приписів, які начебто були направленні Відповідачем засобами поштового зв`язку.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Залишаючи позов без розгляду суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що Позивач пропустив строк звернення до суду, а заявлені ним причини його пропущення є неповажними, оскільки про наявність оскаржуваних приписів Позивач дізнався 02.12.2017 року.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Також частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 в межах даної справи оскаржує приписи головного спеціаліста відділу інспекційної роботи та дозвільних процедур Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради Рилової К.В. №68 від 29.11.2017 року та №69 від 29.11.2017 року.
Позивач вказує про те, що про оскаржувані приписи останній стало відомо лише 31.01.2019 року при отриманні в Кіровському районному суді м. Кіровограда: копії позовної заяви Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Кіровоградської міської ради до ОСОБА_1 про знесення балкону, та доданих до неї матеріалів по справі №404/2722/18; ухвали про відкриття провадження від 26.06.2018 року. 
На підтвердження зазначених доводів, Позивачем надано копію заяви про ознайомлення з матеріалами справи №404/2722/18 за вх. №3442 від 28 січня 2019 року, на якій міститься розписка про отримання матеріалів позовної заяви та додатків до неї (а.с. 16).
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в оскаржуваних приписах відсутній підпис Позивача про отримання примірників таких приписів нарочно, а наявна в матеріалах копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 99), не може беззаперечно свідчити про отримання ОСОБА_1 саме копій приписів №68 від 29.11.2017 року та №69 від 29.11.2017 року, оскільки в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення не зазначається зміст такого відправлення.
При цьому, матеріали даної справи не містять копії опису вкладення поштового відправлення, в якому було б зазначено про направлення ОСОБА_1 саме спірних приписів.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду, належним чином не дослідив наявні в матеріалах справи докази, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про неповажність підстав пропуску Позивачем строку на звернення до суду.
Також, колегія суддів вважає доречним у контексті питання пропуску Позивачем строку звернення до суду та поважності підстав пропуску даного строку, заявлених Позивачем, звернутись до практики Європейського суду з прав людини та рішень даного суду у справах «Іліан проти Туреччини», «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії».
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
В рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Зазначене визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином у питанні строку звернення до суду Європейський суд з прав людини вказує на відсутність у даного строку абсолютного характеру та необхідність утриматись від надто суворого тлумачення процесуальних норм, яке може мати наслідком позбавлення особи права на доступ до правосуддя.
Крім того, суд апеляційної інстанції підкреслює положення частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на вищевикладене, оскаржувана ухвала суду не відповідає критерію обґрунтованості.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення питання щодо поновлення строку звернення до суду в межах спірних правовідносин, тому ухвала суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 320, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Березовської Ірини Анатоліївни - задовольнити.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року по справі №340/1040/19 - скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова