ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
28 січня 2020 року
                                                                                   
справа № 675/606/18
провадження № 51-1449км19 
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
засуджених                                     ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), 
ОСОБА_7 , 
захисників                                       ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції), 
                                               ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),
ОСОБА_10 ,
представника потерпілої             ОСОБА_11 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017240000000257, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Хмельницького, раніше судимого, та
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , раніше не судимої в порядку ст. 89 Кримінального кодексу України (далі — КК),
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, 
 
за касаційними скаргами захисників ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 1 лютого 2019 року.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Ізяславського районного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2018 року засуджено за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі:
- ОСОБА_6 – на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
- ОСОБА_7 – на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.
 
Цим же вироком засуджено ОСОБА_12 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржено.
 
Постановлено стягнути з  ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 солідарно на користь потерпілої  ОСОБА_13 1043 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 20 000 грн — моральної шкоди.
Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 1 лютого 2019 року змінив вирок у частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, стягнув з ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_13 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що вони 25 грудня 2017 року за попередньою змовою між собою та з ОСОБА_12 ,  ОСОБА_6 – перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння,діючи з єдиним умислом, спрямованимна незаконне заволодіння чужим майном, одягнувши для маскування темний одяг та маски типу «балаклава», проникли до будинку ОСОБА_13 у м. Ізяславі Хмельницької області, де вчинили напад на потерпілу, застосовуючи насильство, небезпечне для її життя і здоров`я, зв`язали останнюта, вимагаючи видати грошові кошти і золоті вироби, завдали ударів кулаками в ніс, ліве око, ліву щоку, ліву щелепу, заподіявши  ОСОБА_13 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді синців та струсу головного мозку. Хвилюючись за своє життя та здоров`я, ОСОБА_13 вказала нападникам місцезнаходження грошей. Надалі обвинувачені вставили в рот потерпілої кляп з ганчір`ям, після чого ОСОБА_12 продовжував насильно утримувати потерпілу, притиснувши її до підлоги, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відшукали в будинку та заволоділи її грошима в сумі 1500 грн та мобільним телефоном «Нокіа» вартістю 366,67 грн. 
 
Короткий зміст наведених у касаційних скаргах вимог та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах аналогічного змісту захисник ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_7 посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особам засуджених, просять скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
 
На обґрунтування своїх доводів захисники зазначають, що:
            - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не визнають себе винуватими у вчинених злочинах, наполягають на тому, що вони не заходили до будинку потерпілої та не завдавали їй тілесних ушкоджень, а тому їх засуджено незаконно і несправедливо, а визначена міра покарання є суворою;
- суд не з`ясував суті обсягу пред`явленого обвинувачення та обставин, які  належать до предмета доказування, з урахуванням усіх зазначених в обвинувальному акті кваліфікуючих ознак злочину та належним чином не перевірив правильності зазначених у вироку фактичних обставин кримінального провадження; 
- суд безпідставно критично поставився до показань обвинувачених, у тому числі під час слідчих експериментів, про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до будинку потерпілої не заходили;
- показання потерпілої є суперечливими: спочатку вона вказувала про одного нападника, потім про трьох, особи яких їй відомі від працівників поліції; свідок ОСОБА_14 давала показання про те, що їй стало відомо зі слів потерпілої;
 - інші докази, зокрема висновки експертиз, не містять обставин, які підтверджують вину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;
- судові рішення ґрунтуються на припущеннях, стороною обвинувачення суду не надано, а судом не здобуто достатніх і переконливих доказів на підтвердження винуватості обвинувачених;
- за наявності підстав для закриття провадження, враховуючи, що всі сумніви щодо доведеності винуватості мають тлумачитися на користь обвинувачених, провадження  закрито не було;
- покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 призначено без урахування вимог статей 50, 65 КК і є занадто суворим.
Позиції учасників судового провадження
 
На касаційні скарги надійшли заперечення від представника потерпілої ОСОБА_11 .
 
У судовому засіданні:
-  засуджені та захисники підтримали вимоги, викладені в касаційних скаргах; 
- прокурор та представник потерпілої вважали судові рішення законними та обґрунтованими й просили залишити їх без зміни. 
 
Мотиви Суду
 
У касаційних скаргах порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Проте зазначені обставини відповідно до вимог ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) не можуть бути підставою для скасування або зміни судових рішень у касаційному порядку. 
 
Крім того, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. З урахуванням зазначеного суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доводам, наведеним у касаційній скарзі, в частині встановлених судом фактичних обставин провадження та оцінки доказів, належність і допустимість яких було перевірено судом апеляційної інстанції.
 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм злочину ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом.
 
У судовому засіданні ОСОБА_12 визнав вину частково, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 свою причетність до вчиненого злочину заперечили.
Водночас потерпіла у суді підтвердила свої показання, надані під час досудового розслідування, про обставини розбійного нападу та зазначила, що вийшла з будинку надвір, а коли повернулася, то з ванної кімнати вибігли троє осіб, які були в чорних масках з прорізами для очей та в чорному одязі, повалили її на підлогу, зв`язали руки та ноги, та, завдаючи ударів по голові, вимагали гроші та золоті вироби. Вона вказала, де знаходяться гроші, після чого ОСОБА_12 , якого вона впізнала за голосом, утримував її на підлозі обличчям вниз, а інші двоє осіб шукали по кімнатах цінні речі. Знайшовши гроші в загальній сумі 1500 грн та мобільний телефон, ці троє осіб забрали їх та вийшли з будинку. Під час нападу вона чула розмови обвинувачених та по голосу визначила, що один з них був особою жіночої статі.
Суд першої інстанції встановив, що показання потерпілої ОСОБА_13  узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 та об`єктивно підтверджуються даними протоколів огляду місця події (будинку потерпілої, помешкання  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ), слідчого експерименту за участю потерпілої, огляду предмета, пред`явлення речей для впізнання, речовими доказами, висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_13 та іншими доказами.  
На підставі аналізу вищевказаних доказів, ретельно досліджених у суді та визнаних достатніми й допустимими, суд першої інстанції, виходячи з конкретних обставин провадження, дійшов висновку, що розбійний напад на потерпілу ОСОБА_13 вчинили всі троє обвинувачених. Їх показання про те, що такий напад вчинив лише ОСОБА_12 , суд першої інстанції розцінив як намагання ОСОБА_6 та ОСОБА_7  уникнути відповідальності за скоєне. При цьому суд урахував, що показання обвинувачених повністю спростовуються показаннями потерпілої в судових засіданнях та під час проведення з нею слідчого експерименту, яка не мала жодних підстав для обмови обвинувачених, та показаннями свідка ОСОБА_14 , якій одразу після нападу потерпіла повідомила, що нападників було троє. Також показання обвинувачених спростовуються твердженням ОСОБА_15 , котрий бачив, що від хвіртки домогосподарства ОСОБА_13 відходило саме троє осіб, а свідок ОСОБА_16 , проходячи по вулиці повз двір ОСОБА_13 в сторону автобусної зупинки, мав би побачити за межами вказаного двору ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які, за їх словами, в будинок потерпілої не заходили.
З такими висновками погоджується і Суд та вважає, що за встановлених судом першої інстанції обставин дії засуджених правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 187 КК.
Таким чином, підстав для закриття провадження, про що ставлять питання у касаційних скаргах захисники, у суду не було. 
 
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи провадження в апеляційному порядку, дослідив матеріали кримінального провадження та ретельно проаналізував доводи в апеляційних скаргах, які аналогічні доводам, наведеним у касаційних скаргах, надавши їм належну оцінку. 
Як зазначив в ухвалі апеляційний суд, фактичні дані, які покладено в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні. Переконливих аргументів, які би свідчили про протилежне та про істотне порушення судом приписів ст. 94 цього Кодексу, захисниками та обвинуваченими не наведено.
В ухвалі апеляційного суду обґрунтовано зазначено про безпідставність доводів  ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисників про непричетність цих обвинувачених до скоєння розбійного нападу на потерпілу з огляду на те, що вони в будинок потерпілої не заходили, ніяких незаконних дій щодо неї не вчиняли, а цей злочин вчинив саме ОСОБА_12 , оскільки ці доводи спростовуються доказами, наведеними у вироку, які підтверджують винуватість обвинувачених у вчиненні цього злочину за попередньою змовою між собою. 
Суд апеляційної інстанції спростував:
- доводи захисника ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_8 про те, що докази, на які посилається суд, зокрема показання свідка ОСОБА_14 , викликають сумнів, оскільки всі обставини стали їй відомі зі слів потерпілої, крім того, протоколи слідчих дій та висновки експертиз не підтверджують, що саме ОСОБА_7 брала участь у вчиненні злочину, будь-яким чином сприяла його вчиненню або заздалегідь обіцяла приховати злочинця, сліди або предмети злочину;
- доводи захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що суд взяв до уваги лише показання потерпілої ОСОБА_13 та протокол слідчого експерименту з її участю, які не підтверджуються дослідженими доказами. 
Як указав в ухвалісуд апеляційної інстанції, наведені у вироку докази доповнюють один одного та у своїй сукупності й взаємозв`язку відповідають вимогам належності і допустимості та є достатніми для висновку про скоєння саме ОСОБА_12 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкримінованого їм злочину поза розумним сумнівом.
Призначаючи покарання  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК узяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є особливо тяжким, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання  ОСОБА_6 — вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинувачених:  ОСОБА_6 був раніше судимий за скоєння корисливого злочину,  ОСОБА_7 вважається несудимою в порядку ст. 89 КК, обвинувачені характеризуються посередньо, офіційно не працевлаштовані.
З огляду на особливу суспільну небезпечність вчиненого злочину, дані про особи обвинувачених суд обрав  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі санкцій ч. 3 ст. 187 КК. 
На думку Суду, покарання, призначене  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення нових злочинів. 
Посилаючись у касаційних скаргах на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та наводячи зміст статей КПК, захисники не зазначають, у чому виразилися ці порушення у даному конкретному провадженні та яким чином це вплинуло чи могло вплинути на законність прийнятого рішення.
Таким чином, обґрунтованих доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо доведеності винуватості  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , правильності кваліфікації їх дій та справедливості призначеного покарання, у касаційних скаргах захисників не наведено, а тому з огляду на вищевказане відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених у касаційних скаргах.
Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд 
 
ухвалив:
 
Вирок Ізяславського районного суду Хмельницької області від 4 жовтня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 1 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишити без зміни, касаційні скарги захисників ОСОБА_10 і ОСОБА_8 – без задоволення.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                           ОСОБА_3