ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 р.	Справа № 591/4465/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1     на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Клименко А.Я., м. Суми, повний текст складено 20.01.20 року по справі № 591/4465/19
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Кісіленко Олександра Юрійовича                  
          про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що 10.07.2019 року відповідачем - поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Кісіленко Олександром Юрійовичем його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що він керуючи транспортним засобом автомобілем Ауді 100, номерний знак НОМЕР_1 , об 11-14 год. по вул. Тополянській поблизу будинку №22 в м. Суми, порушив вимогу дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», а саме: здійснив проїзд без зупинки, чим порушив вимоги розділу 33 д.з.2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 року №1306. Вважає постанову незаконною, оскільки вона винесена з порушенням чинного законодавства, працівником патрульної поліції не повно з`ясовані всі обставини справи, правопорушення він не скоював, а тому просить суд скасувати вказану постанову.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20.01.20 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Кісіленко Олександра Юрійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності  залишено без задоволення. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що не погоджується з  рішенням суду першої інстанції і вважає його таким що не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає дії відповідача неправомірними, та такими, що порушують його права і свободи, оскільки він не порушував ПДР, вимоги дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонений» виконав, зробивши короткочасну запинку перед цим знаком та продовжив рух після зупинки. Вказує, що поліцейський патрульного автомобіля, що рухався далеко позаду в попутному напрямку, фізично не міг зафіксувати короткочасну зупинку ТЗ позивача, але міг і повинен бути спостерігати, що на ТЗ позивача біля знаку загорілися вогні «стоп-сигналів», що свідчило про гальмування та зупинку ТЗ. До того ж, ПДР України не регламентують час на який повинен зупинитися ТЗ біля знаку «проїзд без зупинки заборонений» та перебувати без руху. Посилається на те, що суд не прийняв до уваги ці заперечення позивача і не обґрунтував у рішенні чому він їх відкинув. Посилається на те, на вимогу позивача ознайомити з доказами вчинення правопорушення,  надати можливість запросити свідків та отримати юридичну допомогу, відповідач залишив без уваги, положення ст.268 КУпАП не роз`яснив, чим порушив право на захист. Також зазначає, що в постанові відповідача не зазначено назву, тип, марку технічного пристрою на який зроблено відеозапис, серію, номер цього відеозапису тому він не є належним та допустимим доказом. Не зазначення в постанові вихідних даних технічного засобу, за допомогою якого фіксувалося порушення ПДР, унеможливлює перевірку сертифікації та повірки технічного засобу. Посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази проведення розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. З відеозапису з нагрудної камери відповідача, оглянутої в судовому засіданні, вбачається лише фрагмент вручення позивачу копії постанови, а процес розгляду адміністративної справи відсутній у запису. Суд першої інстанції не дав належної оцінки цим обставинам та процесуальним порушенням. На підставі викладеного просить скасувати рішення Зарічного районного суду від 20 січня 2020 року у справі №591/4465/19, ухваливши нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, скасувавши постанову серії ДПО № 795763 від 10.07.2019 р. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення ( штраф 255 грн), винесену  поліцейським 1-ї роти 2-го батальйону УПП в Сумській області капралом поліції Кісіленко Олександром Юрійовичем. Провадження у справі закрити. 
В відзиві на позовну заяву відповідач проти доводів викладених в позовній заяві заперечував, зазначив, що під час прийняття оскаржуваної постанови діяв з дотриманням порядку притягнення до адміністративної відповідальності.  Також посилається на те, що правопорушення скоєне позивачем, зафіксовано на службовий відео реєстратор. Враховуючи наведене зазначає, що постанова про адміністративне правопорушення від 10.07.2019р. серія ДПО18 №795763 за формою відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. 
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.
Окрім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач  повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номером телефону, що підтверджується телефонограмами від 12.02.2020 (а.с 80).
Відповідач повідомлений на електронну адресу, яка містяться а матеріалах справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 10.07.2019 року відповідачем - поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції Кісіленко Олександром Юрійовичем його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП за те, що він керуючи транспортним засобом автомобілем Ауді 100, номерний знак НОМЕР_1 , об 11-14 год. по вул. Тополянській поблизу будинку №22 в м. Суми, порушив вимогу дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», а саме: здійснив проїзд без зупинки, чим порушив вимоги розділу 33 д.з. 2.2 Правил дорожнього руху України.
За дане порушення на позивача було накладено адміністративне стягнення, передбачене ст. 122 ч. 1 КпАП Україниу вигляді штрафу в розмірі 255 грн..
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування обставин, що викладені в оспорюваній постанові, та на підтвердження своїх пояснень, стосовно дій відповідача, які на його думку є незаконними, а постанова в справі про адміністративне правопорушення є безпідставною та неправомірною.
Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного. 
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КупАП), який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до   ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пп. "б" п.8.4 ПДР України Знаки пріоритету встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги. Згідно додатку №1 до ПДР України до знаків пріоритету віднесений дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено».
Відповідно до п. 2.2 розділу 33 Правил дорожнього руху, «Проїзд без зупинки заборонено». Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком.
Пунктом 20.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 встановлено, що під`їжджаючи до переїзду, а також починаючи рух після зупинки перед ним, водій зобов`язаний керуватися вказівками і сигналами чергового по переїзду, положенням шлагбаума, світловою та звуковою сигналізацією, дорожніми знаками і дорожньою розміткою, а також переконатися в тому, що не наближається поїзд (локомотив, дрезина).
Пунктом 20.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 встановлено, що під`їжджаючи до переїзду, а також починаючи рух після зупинки перед ним, водій зобов`язаний керуватися вказівками і сигналами чергового по переїзду, положенням шлагбаума, світловою та звуковою сигналізацією, дорожніми знаками і дорожньою розміткою, а також переконатися в тому, що не наближається поїзд (локомотив, дрезина).
Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Із постанови  № 795763  вбачається, що 10.07.2019 р. об 11-14 год. позивач керуючи транспортним засобом автомобілем Ауді 100, номерний знак НОМЕР_1 ,  по вул. Тополянській поблизу будинку №22 в м. Суми, порушив вимогу дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», а саме: здійснив проїзд без зупинки, чим порушив вимоги розділу 33 д.з. 2.2 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що дане правопорушення підтверджується наданим відповідачем відеозаписом.
Проте, колегія суддів зазначає, що зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП.
Відповідно до частини третьої статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. 
Разом з тим, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності  № 795763  вбачається, що 10.07.2019 р. не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.
З огляду на зазначене відеозапис не є належним доказом факту скоєння позивачем правил дорожнього руху.
Таким чином, посилання суду першої інстанції, що вина позивача у вчинені даного правопорушення підтверджується відеозаписом, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такий відеозапис не є належним доказом у справі.
Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.  
Аналогічна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом, зокрема у постанові від 26.04.2018 справа №202/2862/17,  від 26.04.2018 справа №200/5590/17, від 20.12.2019р. справа № 191/1060/17, від 13.02.2020р. справа №524/9716/16-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Надані відповідачем, до суду першої інстанції сертифікати дослідження конструкції (відеореєстраторів) колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, як було зазначено вище  оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що, інспектор при прийнятті оскаржуваної постанови діяв не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України.
Таким чином, колегія суддів зазначає про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем розділу 33 д.з. 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" ПДР України, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ДПО18 № 795763 від 10.07.2019 року не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис, хоча частиною 3 статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.
Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Оскільки, як було встановлено вище, матеріали справи не містять належних доказів вчинення адміністративного правопорушення, всі інші доводи сторін по справі, щодо процедури та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, не впливають на вирішення справи по суті.
Разом з тим, судова колегія вважає за необхідне зазначити про помилковість посилання апелянта на те, що доказом вчинення останнім правопорушення може бути протокол про адміністративне правопорушення з огляду на таке.
Згідно ч. 2 ст. 258 КпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У частинах 4, 5 статті 258 КпАП України закріплено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Згідно п. 4 розділу 1 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Відтак твердження апелянта про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення у випадку притягнення особи до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КпАП України є помилковим і не узгоджується з приписами ст. 258 КпАП України та п. 4 розділу 1 Інструкції №1395.
Також доводи скаржника щодо порушення процедури розгляду справи, зокрема, розгляд справи на місці вчинення правопорушення  колегія суддів вважає помилковими з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Законом України від 14 липня 2015 року №596-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" внесено зміни до статті 258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.
Таким чином, судом першої інстанції вірно відхилено доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Згідно пункту третього частини третьої вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
На підставі викладеного, з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;               3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;               4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20.01.2020 року по справі № 591/4465/19  скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити .
Скасувати постанову серії ДПО18 № 795763 від 10.07.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, за яке на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.
Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП по якій винесено постанову серії ДПО18 № 795763 від 10.07.2019.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош