ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2020 року           справа № 200/8441/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участю представника відповідача Кудрявцева В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року (повний текст складено 09 вересня 2019 року в м. Слов`янськ Донецької області)  у справі № 200/8441/19-а (суддя в 1 інстанції – Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання незаконними та протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач) про: визнання незаконними та протиправними дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку з позивачем в день звільнення та виключення зі списків особового складу військової частини та всіх видів грошового забезпечення; визнання незаконними та протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.06.2019 року; визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідно до ст.. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, в розмірі 20133,34 грн.; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за травень, червень 2019 року у повному обсязі, з  урахуванням виплачених коштів 10.06.2019 року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.06.2019 року, в розмірі 31   365,65 грн.; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна протягом проходження військової служби за контрактом, в розмірі 20133,34 грн.; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з лав Національної гвардії України у запас та виключенням із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з 06.06.2019 року до дня проведення повного розрахунку, як грошового забезпечення так і речового, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення 560,10 грн. за кожний день затримки розрахунку при звільненні; визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за 3 календарні дні основної щорічної відпустки за 2019 рік, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані три календарних дні основної щорічної відпустки за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
05.08.2019 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, за якою позивач збільшив позовні вимоги, окрім вимог, заявлених у позовній заяві, заявивши вимогу про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за 3 календарні дні основної щорічної відпустки за 2019 рік, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані три календарних дні основної щорічної відпустки за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 15.09.2016 року на посаді заступника командира 1 роти спеціального призначення по роботі з особовим складом батальйону спеціального призначення. 14.05.2019 року на підставі рапорту позивача, наказом НГУ №75 від 14.05.2019 року був звільнений з лав Національної гвардії України в запас та 06.06.2019 року наказом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії №126 позивач був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. При звільненні відповідачем були допущені порушення, а саме: в день виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивач не був забезпечений грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, а саме: в день виключення зі списків особового складу позивачу не виплачено грошове забезпечення; 10.06.2019 року на особистий картковий рахунок позивача була нарахована заробітна плата військової частини НОМЕР_1 , в розмірі 7 733, 61 грн., яка не відповідає розміру грошового забезпечення, до якої мали б виплатити у день виключення із списків особового складу, тобто грошове забезпечення за 6 діб червня 2019 року, а саме посадовий оклад 4379 грн. (874 грн. за 6 діб); оклад за військове звання 1130 (226 грн. за 6 діб); набавку за вислугу років 1650 грн. (330грн. за 6 діб); набавка за особливості проходження служби військовослужбовцям в розмірі 80 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, 5720 грн. (за 6 діб 1144 грн.), помісячна премія в розмірі 90 відсотків посадового окладу 3933 грн.(за 6 діб 786 грн.); щомісячна винагорода за участь в ООС 4500 грн. (за 6 діб 900 грн.), щомісячна премія за травень 2019 р. в розмірі 3933 грн. та щомісячна винагорода за участь в ООС за травень 2019 року, в розмірі за 4500 грн., тобто загальний розмір грошового забезпечення за червень 2019 та додаткові види грошового забезпечення за травень мала б складати 12 693 грн., замість 7 733, 61 грн.; в день виключення із списків, не було нараховано та не виплачена мені грошова компенсація за відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06 червня 2019 року, тобто за 56 діб додаткової відпустки за 4 роки (14 діб щорічно) в розмірі 31 365,65 грн. (середнє грошове забезпечення за день складає 560,10 грн).; в день виключення із списків, не було нараховано та не виплачена мені грошова компенсація за не отримане речове майно в розмірі 20133,34 грн., відповідно довідки та мого рапорту.
Крім того, позивач зазначав, що військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Згоди на виключення позивач не надавав, тому вважає, що відповідач порушив норми чинного законодавства.
Позивач вважав дії відповідача протиправними, оскільки вони належним чином не обґрунтовані і вступають в протиріччя з Конституцією України.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/8441/19-а позовні вимоги було задоволено частково, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.06.2019 року; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідно до ст.. 9-1 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, в розмірі 20133,34 грн.; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за 2 календарні дні основної щорічної відпустки за 2019 рік; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.06.2019 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна протягом проходження військової служби за контрактом, в розмірі 20133,34 грн.; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 3 календарних дні основної щорічної відпустки за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; в решті позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги було зазначено, що всі розрахунки з позивачем виконані в повному обсязі відповідно до вимог чинного законодавства, заборгованість щодо виплати грошового забезпечення відсутня. Щодо компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки відповідач зазначив, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, у тому числі додаткових, припиняється. Питання про компенсацію невикористаних додаткових відпусток у зв`язку із звільненням зі служби виникло під час дії особливого періоду та мобілізації, тому у вказаний період право на одержання додаткових видів відпустки позивачу припинено.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу в лавах Національної гвардії України (арк.справи 24).
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 15 квітня 2015 року серії НОМЕР_2 (арк.справи 16).
29.03.2019 року позивачем надано рапорт про звільнення з військової служби у запас Збройних сил України (арк.справи 73).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 06.06.2019 № 126 припинено контракт про проходження військової служби у Національної гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення наказом командувача Національної гвардії України від 14.05.2019 року №75 о/с у запас. Додатково призначено премію з 01 червня 2019 по 06 червня 2019 року у розмірі 90 відсотків від посадового окладу. Зазначено, що основна відпустка за 2019 рік використана, допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік виплачена.
Відповідно до довідки № 6 від 27.05.2019 року про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу належить речове майно на загальну суму грошової компенсації 20 133,34 грн. (арк.справи 25).
Відповідно до довідки фінансової служби Військової частини НОМЕР_1 НГУ за період з 16.09.2016 по 06.06.2019 року ОСОБА_1 при звільненні отримав грошове забезпечення у повному обсязі, а саме: Платіжним дорученням №1082 від 07.06.2019 року перерахована заробітна плата за період з 01.06.2019 по 06.06.2019 року у сумі 7733,61 грн.: посадовий оклад – 874,00 грн., оклад за військове звання – 226,00 грн., надбавка за вислугу років 30% - 330 грн., надбавка за особливості проходження служби 80% - 1144,00 грн., премія від окладу 90% (травень 31 дн.) - 3933,00 грн., премія від окладу 90% (червень 6 дн.) – 786,60 грн., винагорода за участь в ООС (травень 31 дн.) – 4500 грн., винагорода за участь в ООС (червень 6 дн.) – 900,00 грн., винагорода за участь в ООС (січень, утримано за 26 дн.) - -3774,19 грн. Утримано військовий збір в сумі 109,40 грн., компенсовано військовий збір – 262,13 грн. Утримано аліменти (18%) в сумі 1338,53 грн. (арк.справи 35).
Відповідно до довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 26.12.2018 року по 26.01.2019 року включно (арк.справи 57).
Рапортом від 28.09.2016 року позивач просив дати вказівку начальнику фінансової служби про утримання з його грошового забезпечення аліментів в розмірі 18% на користь доньки (арк.справи 59).
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Щодо вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за 3 календарні дні основної щорічної відпустки за 2019 рік, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані три календарних дні основної щорічної відпустки за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.
Відповідно до частини 14 вищезазначеної статті Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення.
Позивач має вислугу менше 10 років, тому законодавством для нього передбачено 30 днів щорічної основної відпустки.
На дату звільнення 06.06.2019 року позивач мав 5 повних місяців служби в 2019 році. Судом встановлено, що на підставі рапорту позивача від 20.03.2019 року позивачу надано у 2019 році відпустку строком на 10 діб. Отже, позивач станом на дату звільнення позивач мав 3 невикористані дні щорічної основної відпустки, які не враховано для нарахування та виплати грошової компенсації при звільненні.
Тому вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за 3 календарні дні основної щорічної відпустки за 2019 рік, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані три календарних дні основної щорічної відпустки за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби підлягають задоволенню.
Стосовно вимог позивача щодо визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 20 133,34 грн. колегія суддів зазначає наступне.
Згідно частини першої статті 9-1 Закону речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок № 178).
Так, пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за неотримане речове майно у разі звільнення з військової служби. Зазначені гарантії реалізуються відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, в тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.
У відповідності до абзаців першого та третього пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, оскільки відповідає вимогам, встановленим пунктами 2 та 3 Порядку № 178.
Як встановлено колегією суддів, на теперішній час відповідачем не виплачено ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Окрім того, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005), якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач допустив невиплату позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а тому позивач має право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 20133,34 грн., і його права в цій частині повинні бути поновлені шляхом стягнення з відповідача відповідної суми.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17.01.2019 (справа № 822/2309/17).
Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно, у сумі 20 133,34 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів.
Щодо нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016, 2017, 2018, 2019 роки.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки» установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;». 
Крім того, статтею 16-2 вищезазначеного Закону учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».
Відповідно до пункту 8 статті 10-1 Закону військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, а саме: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).
Згідно з абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
У свою чергу, абзацом третім підпункту 3 пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, встановлено, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію надання військовослужбовцям відпусток здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно з пунктами 17 та 18 статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
В силу пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
Отже, з настанням особливого періоду законом було визначено та обмежено види відпусток, які можуть надаватися військовослужбовцям в особливий період, серед яких додаткова відпустка як учаснику бойових дій.
Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.
Відповідно до частини 8 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Тому, колегія суддів зазначає, що норми Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з 2015 року по 2018 рік.
Зважаючи на викладений аналіз, колегія суддів вважає неприйнятними  доводи апеляційної скарги, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки.
Колегія суддів вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, Військовою частиною НОМЕР_1 не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошових компенсацій за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки за 2016, 2017, 2018, 2019 роки.
Колегія суддів звертає увагу, що під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпуски, чого Військовою частиною НОМЕР_1 здійснено не було.
Означене співпадає з позицією Верховного суду України у зразковій справі № 620/4218/18.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016, 2017, 2018, 2019 роки; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2016, 2017, 2018, 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення позивача зі списків особового складу – 06.06.2019 року.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.
Колегія суддів зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідно до вимог ч.1 ст.308 КАС України не є предметом апеляційного перегляду.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/8441/19-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 200/8441/19-а – залишити без змін.  
Повне судове рішення складено 22 січня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                      А.В. Гайдар

Судді                                                                                                            Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                         Л.В. Ястребова