ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

23 січня 2020 року 
Київ
справа №803/3212/15
адміністративне провадження №К/9901/28903/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши в попередньому судовому засіданні	
касаційну скаргу	Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області	
на постанову	Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 (Головуючий суддя - В.М. Валюх)	
та ухвалу	Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016 (колегія у складі суддів: Попко Я.С.,                           Хобор Р.Б., Сеник Р.П.) 	
у справі                 	№ 803/3212/15	
за позовом	Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛМАКС»	
до	Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області	
пpо	визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,	

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛМАКС» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ОДПІ), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 23.07.2015 року: № 0003992205, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 2394037,50 грн., в т.ч.: за основним платежем - 1915230,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 478807,50 грн.; № 0004002205, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 2017137,00 грн.
          Позовну заяву обґрунтовує тим, що висновки податкового органу, зазначені в акті перевірки як підстава прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень є надуманими, а всі господарські операції з третьою особою носить реальний характер та вчинений з метою здійснення позивачем господарської діяльності.
          Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2015, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016 задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ОДПІ від 23.07.2015 № 0003992205, № 0004002205.
Мотивуючи рішення, суди попередніх інстанцій дійшли до висновку, що господарські операції позивача із третьою особою мали реальний характер, які підтверджені належними первинними документами та документами бухгалтерського обліку. 
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм процесуального права. Вказується на те, що на відміну від суду першої інстанції, яким було установлено не повну оплату по операції із придбання паливо-мастильних матеріалів (далі - ПММ) від третьої особи, здійснив посилання на платіжні доручення, однак жодних доказів щодо проведення оплати товару не було досліджено. При цьому, суди не оцінювали  сертифікати відповідності таких ПММ, які були придбані позивачем у третьої особи, згідно із якими виробником таких ПММ є ПАТ «Укрнафта» та Lukoil, Румунія, однак в Додатку 5 «Системи автоматизованого співставлення…» фінансові - господарські операції контрагента позивача з названими виробниками ПММ відсутні. Належних доказів постачання контрагентом позивачу передбачених ПММ, зокрема товарно-транспортних накладних  матеріали справи не містять. Вказане свідчить, що операції із придбання паливо мастильних матеріалів (далі - ПММ) від третьої особи не мали реального характеру. Крім того, суди безпідставно не взяли до уваги обставини нереальності господарської операції між контрагентом позивача та іншим суб`єктом господарювання, які встановлені під час розслідування кримінального провадження за фактом фіктивного підприємництва, що інкриміновано керівнику такого суб`єкта господарювання. 
          В доповненнях до касаційної скарги відповідач повторює доводи касаційної скарги, що не підлягають додатковому зазначенню.  
          В письмових запереченнях на вказану касаційну скаргу, які надійшли ще до Вищого адміністративного суду України позивач просив про залишення її без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. 
          Пеpеглянувши судові pішення в межах доводів касаційної скаpги, пеpевіpивши повноту встановлення судами фактичних обставин спpави та пpавильність застосування ними норм матеpіального та процесуального пpава, Верховний Суд дійшов висновку пpо наявність підстав для часткового задоволення касаційної скаpги, з таких підстав.
          Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОДПІ проведена позапланова виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Капітал Х» за період з 01.03.2015 по 27.05.2015, про що складено акт від 04.06.2015 року № 2227/22-01/39467871. 
Перевіркою, зокрема, встановлено порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податковий кредит по взаємовідносинах з ТОВ «Капітал Х» на загальну суму 3932367,29 грн., в т. ч. за березень 2015 року - 3932367,29 грн.
На підставі вказаного акту перевірки ОДПІ 23.06.2015 було прийняте податкове повідомлення-рішення № 0003142205, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 4915458,75 грн., в т. ч. за основним платежем на 3932367,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 983091,75 грн., що було оскаржено в адміністративному порядку шляхом подання скарги від 03.07.2015 року № 199 до Головного управління ДФС у Волинській області.
Рішенням Головного управління ДФС у Волинській області від 21.07.2015 № 4907/10/03-20-10-03-06 про результати розгляду первинної скарги скаргу ТОВ «ВОЛМАКС» задоволено частково, податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 23.06.2015 № 0003142205 скасовано в сумі 2521421,25 грн. зайво визначеного грошового зобов`язання з ПДВ, в т.ч. 2017137,00 грн. основного платежу та 504284,25 грн. застосованих штрафних (фінансових) санкцій, а в іншій частині 2394037,50 грн. (основний платіж - 1915230,00 грн., штрафна (фінансова) санкція - 478807,50 грн.) залишено без змін. Крім того, зобов`язано Луцьку ОДПІ відповідно до пункту 3.4 розділу ІІІ Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.11.2012 № 1236, зареєстрованого в Мінюсті України 20.12.2012 за № 2135/22447, винести окреме податкове повідомлення рішення про зменшення від`ємного значення суми ПДВ (форма «В4») на суму 2017137,00 грн. та надіслати його ТОВ «ВОЛМАКС».
23.07.2015 Луцькою ОДПІ були прийняті такі податкові повідомлення-рішення: № 0003992205, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 2394037,50 грн. (в т. ч.: за основним платежем - 1915230,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 478807,50 грн.), та № 0004002205 про зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 2017137,00 грн., що були оскаржені в адміністративному порядку шляхом подання скарги від 31.07.2015 року № 268 до ДФС України.
Не отримавши позитивного результату від оскарження податкових повідомлень-рішень, позивач оскаржив їх в судовому порядку.
Разом з тим, касаційний суд, розглядаючи касаційну скаргу відповідача в межах її доводів, вважає висновки судів попередніх інстанцій про незаконність податкового повідомлення-рішення ОДПІ передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 242 КАС України.

          Пунктом 15.1 статті 15 ПК України платника податку визначено як особу, на яку згідно із цим Кодексом на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів.
          Одночасно пунктом 36.5 статті 36 ПК України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених ПК або законами з питань митної справи.
          Податкові зобов`язання з ПДВ у відповідності до пункту 200.1 статті 200 ПК України визначаються сальдовим методом, який передбачає необхідність врахування як надходжень сум податку разом із вартістю товарів (послуг), що поставляються платником податку, так і витрат цього платника на сплату сум ПДВ у складі ціни товарів (послуг), що придбані ним з метою використання у господарській діяльності.
          Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 та пунктів 198.2, 198.3 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
          В силу положень пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
          За вимогами пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
          Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999 (далі - Закон №996-XIV), підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини другої статті 3 Закону №996-XIV на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. 
          Таким чином, первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
          Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
          Як встановлено судами, що відповідає матеріалам справи між позивачем (покупець) та постачальником, - ТОВ «Капітал X» були укладені договори поставки нафтопродуктів № КХ-0017 від 01.03.2015, № КХ-0081 від 08.03.2015 року, № КХ-0132 від 14.03.2015, № КХ-0151 від 20.03.2015 року, згідно з умовами яких протягом березня 2015 року на адресу позивача здійснювалася поставка нафтопродуктів. Відповідно до умов вказаних договорів постачальник зобов`язався передати у власність покупця, а покупець  прийняти і оплати нафтопродукти, згідно умов договору. Номенклатура, кількість, ціна товару, строк поставки визначалися у додаткових угодах до договору.
Відповідно до укладених додаткових угод до вказаних договорів, саме № 150331000000017 від 01.03.2015, № 150331000000081 від 08.03.2015, № 150331000000132 від 14.03.2015, № 150331000000151 від 20.03.2015 відповідно, постачальник зобов`язався поставити на умовах EXW - (резервуари нафтобаз ПАТ «Дніпронафтопродукт» і інших нафтобаз, що останньому належать на праві власності або використовуються ним на підставі цивільно-правових договорів), а покупець прийняти до 31.03.2015 року товар, загальною вартістю 23594203,00 грн., в тому числі ПДВ 3932367,00 грн.
Судами також встановлено, що не заперечується відповідачем, наявність всіх належно оформлених супроводжуючих документів згідно вказаних договорів та додаткових угод до вказаних договорів, якими були, сертифікати відповідності, податкові накладні, платіжні доручення, договори зберігання товару, акти приймання такого товару на зберігання  та інше. При цьому транспортування ПММ здійснювалось згідно окремо укладених договорів перевезення, укладеного між позивачем (замовник) та 2-ма іншими суб`єктами господарювання, про існування яких не заперечує відповідач та не ставить їх під сумнів.  
Натомість доводи відповідача про дефектність таких ТТН не може бути підставою для висновку про нереальність правочину позивача та ТОВ «Капітал X», з огляду на те, що суди попередніх інстанцій встановили наявність правових підстав для формування Товариством податкового обліку за рахунок реальної господарської операції здійсненої між ним та його контрагентом, що підтверджено належно оформленими первинними та бухгалтерськими документами, правомірність складення яких не ставиться під сумнів Податковим органом ні під час проведення перевірки позивача, ні під час розгляду даної справи в судах. 
          З урахуванням того, що матеріали справи містять докази реальності здійснення відповідних угод між позивачем та ТОВ «Капітал X», а доказів  не використання позивачем придбаних товарів у своїй господарській діяльності відповідачем надано не було, тому визначені контролюючим органом порушення, які викладені в акті перевірки є неприйнятними. Натомість суди попередніх інстанцій вірно відзначили, що придбаний позивачем товар, - ПММ реалізовувались ним, шляхом продажу в роздріб (кінцевому споживачу) через орендовані ним АЗС. 
          Зрештою Верховний Суд вважає зазначити, що висновки відповідача ґрунтуються на даних податкової інформації щодо правовідносин ТОВ «Капітал X» з ТОВ «Сичаго», який не є учасником в спірних правовідносин, а не аналізу суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для доводів про відсутність фактичного виконання спірного договору за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи. З огляду на вказане, Верховний Суд вважає цілком обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій в частині неприйняття до уваги протоколу допиту ОСОБА_1 від 05.05.2015. 
          При цьому не приймаються Верховним Судом до уваги доводи відповідача про те, що ТОВ «Капітал X», який реалізував позивачу ПММ Товариству фактично не придбавав їх ПАТ «Укрнафта» та Lukoil, Румунія, виробниками якого вони згідно сертифікатів відповідності є, так як предметом спірних правовідносин є безпосередні правовідносини позивача, як покупця товару (ПММ) та ТОВ «Капітал X», як продавця такого товару. Тоді як відповідач в силу процесуального доказування під час розгляду адміністративних справ не надав до суду доказів, які могли б засвідчити, що саме ПММ, які поставлялись позивачу були придбані ТОВ «Капітал X» не від названих виробників. 
          Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
          З огляду на встановлені судами обставини у справі, судова колегія касаційної інстанції погоджується із незаконністю спірних податкових повідомлень-рішень, які підлягають скасуванню в обсязі визначеному судами попередніх інстанції. 
          Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПOСТАНOВИВ:

          1. Касаційну скаpгу Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задoвoлення, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.11.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2016 залишити без змін.
          2. Пoстанoва набиpає закoннoї сили з дати її пpийняття, є oстатoчнoю і oскаpженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду